Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1053/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Litkey-Juhász Orsolya
Az eljárás megindítása
A panaszos beadványában a települési szilárd hulladékkezelést végző közszolgáltató számlázási gyakorlatát sérelmezte. A beadvány szerint Mezőkomáromban valamennyi ingatlantulajdonos 80 literes hulladéktároló edényzettel rendelkezik, a közszolgáltató azonban 120 literes edényzet használatára állítja ki a számlát. A panaszos sérelmezte azt is, hogy nem vehet igénybe kisebb gyűjtőedényt, holott életviteléből eredően alig keletkezik hulladéka.
Figyelemmel arra, hogy a beadvány alapján felmerült az Alaptörvényben nevesített jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes hatósági eljáráshoz való jog sérelmének a gyanúja, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva, vizsgálatot indítottam. Az Ajbt. 21. §-a alapján, a panaszban felvetettekkel kapcsolatban tájékoztatást kértem a mezőkomáromi jegyzőtől és a közszolgáltató vezetőjétől.

Érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elve és a jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”)
–	a tisztességes hatósági eljáráshoz való jog (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”)

Alkalmazott jogszabályok
•	A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.),
•	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.),
•	A hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hgt.),
•	Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: új Ötv.) ,
•	A települési hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 213/2001. (XI. 14.) Korm. rendelet,
•	A települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet),
•	Mezőkomárom Község Önkormányzatának többször módosított 4/2000. (VI. 27.) kt. számú rendelete a helyi környezet védelméről, a közterületek és ingatlanok rendjéről, a település tisztaságáról (a továbbiakban: Ör.).

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében 
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Az Ajbt. 18. § (2) bekezdése szerint közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv, a közüzemi szolgáltató, az egyetemes szolgáltató, az állami vagy európai uniós támogatás nyújtásában vagy közvetítésében közreműködő szervezet, a jogszabályban közszolgáltatásként megjelölt tevékenységet végző szervezet, valamint a jogszabályban előírt, kötelezően igénybeveendő szolgáltatást nyújtó szervezet. A közszolgáltatást végző szerv kizárólag e tevékenységével összefüggésben vizsgálható.
A konkrét vizsgálattal összefüggésben Mezőkomárom Község Önkormányzata, valamint a településen hulladékkezelési közszolgáltatást végző Vertikál Építőipari és Kommunális Szolgáltató Zrt. (a továbbiakban: közszolgáltató) az ombudsman által vizsgálható közszolgáltatást ellátó (annak megszervezésében felelős) szervnek, illetve közszolgáltatónak minősülnek.

2. A megállapított tényállás
Mezőkomárom községben a települési szilárd hulladékkezelési közszolgáltatást, mint kötelezően igénybe veendő szolgáltatást a közszolgáltató végzi. 
A panaszos szerint tíz éve „folyamatosan küzd” az önkormányzattal és a közszolgáltatóval, hogy az arányosság követelményeinek megfelelően fizethesse a hulladékdíjat. A községben mindenki, így ő is 80 literes hulladéktároló edényt használ, de – a csatolt számlák tanúsága szerint – a közszolgáltató 120 literes edény után állítja ki számláit. Ez az eljárás a panaszos szerint a községben élők – köztük számos kisnyugdíjas – számára elviselhetetlen terhet jelent. Nem tudják elfogadni, hogy nem az általuk használt 80 literes edény után számláz a közszolgáltató. 
A közszolgáltató megkeresésemre adott tájékoztatása szerint az érvényben lévő közszolgáltatási szerződés IV. 5. pontja alapján a településen „a hulladék gyűjtése 110-120 literes, 1100 literes gyűjtőedényekben, illetve 4-5 m3-es konténerekben történik”. A településen nem mindenki használ 80 literes edényzetet. Az ilyen méretű tartályt használóktól az edényzet mellé – fekete zsákban – kihelyezett többlethulladékot a közszolgáltató elszállítja, így „díjfizetés ellenében a közszolgáltató minden háztartásnak biztosítja hetente a 120 liter mennyiségű hulladék elszállítását.” A közszolgáltató kitért arra is, hogy az idei évre vonatkozó díjjavaslat készítésekor, valamint a megkeresésem időpontjában naprakész nyilvántartás szerint a település 323 közszolgáltatásba bekapcsolt ingatlanának mindegyike 120 literes edényzetet használ 
A kisebb edények választhatóságával kapcsolatban a közszolgáltató azt jelezte, hogy „a jogszabály szerinti díjszámítási módszer alapján, amennyiben az egységnyi díjtétel a felmerülő költségek és ráfordítások, valamint az ingatlanonként 80 literes edényzet használatával várható szolgáltatási mennyiség hányadosa kerül a térfogatban meghatározott hulladékmennyiséggel (80 liter) beszorzásra, akkor a 80 literes edényzet ürítésének díja a most 120 literes edényzet ürítési díjával megegyező lenne” 
A jegyző válaszában arra utalt, hogy „a közszolgáltatás bevezetésével minden háztartásnak hulladéktároló edényzetet kellett beszereznie, amelyre a [közszolgáltató] azt a költséghatékony megoldást ajánlotta fel, hogy külföldön leselejtezett, jó állapotú műanyag edényzetet kínált kedvező áron a lakosság részére megvásárlásra, amelyek kivétel nélkül 80 literesek voltak. Így került a településen élőkhöz a 80 literes edényzet, amelyekre később 120 literes megjelölésű matricát ragasztottak. A jegyző tájékoztatása tartalmazta továbbá, hogy a 80 literes edényzetek mellé „emblémázott zsákban lehet szemetet lerakni, amelyet a hulladékbegyűjtő autónál lehet megvásárolni”.
A jegyző válaszában kitért arra is, hogy azok a háztartások rendelkeznek jelenleg 120 literes edényzettel, melyek azt később vásárolták, vagy melyekben a régi edényzet cserére szorult. A hulladékszállítási díj megállapításához minden évben a közszolgáltató készíti el a díjszámítási javaslatot – a 120 literes edényzettel számolva –, s arról az önkormányzat dönt. A 2011-es évben nem történt új hulladékdíj megállapítás, mivel az önkormányzat magyarázatot kért a közszolgáltatótól, hogy miért fizetnek a lakosok 120 literes edényzet után, ha 80 literes edényzettel rendelkeznek. A közszolgáltató válaszában azt közölte az önkormányzattal, hogy „újra kiszámolhatja a költségeket, de visszaosztva 80 literre, az ugyanannyi lesz, sőt drágább, mint a 120 literesre.”
A jegyző végül jelezte, hogy jelenleg nincs módosított rendeletük, mert a közszolgáltatóval nem tud az önkormányzat megegyezni a differenciált díjmegállapításban.

3. Az érintett alapvető jogok és alapelvek tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata többször megerősítette azt a tételt, hogy „A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság alkotmányos követelményének egyik eleme az egységes jogértelmezésen alapuló jogalkalmazás. Nem lehet azonban világos, egyértelmű, és hatását tekintve kiszámítható a norma, ha nem biztosítja az egyértelmű eligazodást, alkalmazást. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.” (9/1992. (I. 30.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság szerint „A jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.” (56/1991. (XI. 8.) AB határozat)
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. „A tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.” (6/1998. (III.11.) AB határozat és 14/2004. (V.7.) AB határozat)
Az alapvető jogok biztosának gyakorlata szerint a jogállamiság elvéből fakadó egyes követelményeknek – amennyiben azok az adott kontextusban értelmezhetők – a közszolgáltatást nyújtó intézmények tevékenysége során is érvényesülniük kell: a jogbiztonság követelménye és a tisztességes hatósági eljáráshoz való jog biztosítása az ügyfelek, szerződéses partnerek számára a közszolgáltatást nyújtó szervektől is elvárható.

4. Az ügy érdeme tekintetében
4.1. A közszolgáltató számlázására vonatkozóan
Az Ötv., valamint a Hgt. alapján a települési szilárd hulladékkezelési közszolgáltatás megszervezése és fenntartása a települési önkormányzatok kötelezően ellátandó feladata. A közszolgáltatás igénybevétele pedig az adott településen élő, és hulladékot termelő természetes személyek számára kötelező. A Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint az ingatlan tulajdonosa, birtokosa vagy használója (a továbbiakban együtt: tulajdonos) köteles az ingatlanán keletkező hulladékot a külön jogszabályban előírtak szerint gyűjteni, továbbá az annak begyűjtésére feljogosított hulladékkezelőnek átadni. 
A jogszabályok egyértelmű célja, hogy azokon a településeken, ahol biztosított a hulladék elszállítása, a tulajdonosok kötelezően igénybe vegyék a közszolgáltatást. A vonatkozó alkotmánybírósági döntések, valamint jogszabályok szerint a díjfizetési kötelezettség alól nem mentesülhet az, aki a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe, a tulajdonosoknak kötelezően meg kell fizetniük a közszolgáltatás díját, amennyiben a közszolgáltató a közszolgáltatást felajánlja, illetve annak teljesítésére rendelkezésre áll. 
A közszolgáltatás ellátásának részletes tartalmát a helyi önkormányzat képviselő testülete rendeletben állapítja meg (Hgt. 23. §). Helyi norma megállapítja – többek között – az ellátott terület határait, és megnevezi a közszolgáltatót. Ezen túl meghatározza a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a közszolgáltató és az ingatlantulajdonos ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit, a szolgáltatásra vonatkozó szerződés egyes tartalmi elemeit, létrejöttének módját, valamint a közszolgáltatás igénybevételének – jogszabályban nem rendezett – módját és feltételeit, az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, valamint a díj megfizetésének rendjét. Az ingatlantulajdonos és a közszolgáltató közötti jogviszony minden elemét tehát jogszabály rögzíti.
Lényeges körülmény, hogy a Hgt. 27. § (1) bekezdése szerint a közszolgáltatók feladataikat a hulladékgazdálkodásra vonatkozó magasabb szintű jogszabályok alapján, önkormányzati rendeletben előírt módon, és az önkormányzattal kötött közszolgáltatási szerződés előírásai betartásával kötelesek ellátni. 
A közszolgáltatás ellátása során, az adott település ingatlantulajdonosai által választható gyűjtőedények, illetve gyűjtőeszközök felsorolását a helyi rendeletek jelölik meg. 
A konkrét esetben az Ör. 1. számú melléklete a 110/120, a 240, valamint az 1100 literes edényzetekre állapítja meg a közszolgáltatás díját. 
A rendelet 14. § (1) bekezdése szerint „az ingatlan használója, illetve tulajdonosa a hulladékot köteles a 2. bekezdésben megjelölt edényzetben …  elhelyezni (…)”, illetve a (2) bekezdés szerint „minden szállítás alkalmával maximálisan 1 db 120 literes szabványméretű kukának megfelelő fedhető gyűjtőedény és 2 db műanyag zsák helyezhető el az ingatlan előtt. (…)”. A 14. § (3) bekezdése pedig így szól: „a keletkező szemét mennyiségének megfelelő számú fedhető szemétgyűjtő edény és műanyag zsák beszerzése, pótlása, javítása, tisztán tartása, fertőtlenítése a tulajdonos, illetve használó kötelessége.”
A jegyző – a panaszban foglaltakkal egyezően – utalt arra, hogy Mezőkomáromban az ingatlantulajdonosok egy része 80 literes edényzetben gyűjti a hulladékát, mint ahogy arra is, hogy az ilyen méretű edényzetet használók részére a közszolgáltató a 120 literes edényzetre meghatározott összegű díjat számláz. Megállapítottam ugyanakkor, hogy az Ör. alapján a településen a közszolgáltatás során kizárólag a felsorolt típusú (110/120 literes, 240 literes, 1100 literes) edényzetek vehetők igénybe, 80 literes edényzetet használó ingatlantulajdonosok díjfizetési feltételeire, illetve kötelezettségére nem tartalmaz rendelkezést. 
Hangsúlyoznom kell, hogy sem a megkereséseimre érkezett válaszokból, sem a helyi norma szövegéből nem állapítható meg kétséget kizáróan, hogy a 80 literes edényzetet használó – és 120 literes edényzet után fizető – ingatlantulajdonosok esetében, az edényzetük kapacitását meghalódó (120 literig kihelyezett) hulladékuk elszállítása külön díj felszámításával történik-e vagy sem1. Ezért alapvető jogokkal összefüggő visszásság megállapítását mellőztem. Megjegyzem azonban, hogy annak garanciális jelentősége miatt, az önkormányzatnak mielőbb rendeznie kell azt a kérdést, hogy a helyi norma előírásai között nem szereplő, plusz díjat követelhet-e a közszolgáltató a 120 literig hulladékot kihelyező 80 literes tárolóedénnyel rendelkező ingatlantulajdonosoktól.

4.2. Az önkormányzat helyi rendeletével kapcsolatban
A rendelkezésemre álló iratok szerint az önkormányzat hosszú ideje tudomással bír arról, hogy számos mezőkomáromi ingatlantulajdonos által használt edényzet 80 literes – amit a közszolgáltató nem kifogásolt, sőt a kedvezményes beszerzésében közreműködött is –, ennek ellenére nem került sor az Ör. tényleges állapotoknak megfelelő módosítására (korrekciójára), a szóban forgó edényméret használatára és díjfizetésére vonatkozó rendelkezések megalkotására.
A korábban ismertettek szerint az Ör. jelenleg nem ad lehetőséget az ingatlantulajdonosok számára a 80 literes edényzet igénybevételére. A legkisebb igénybe vehető edényzet mérete – minden ingatlantulajdonos számára – a 110/120 literes. 
A Hgt. 25. §-a kimondja, hogy „a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell meghatározni, külön jogszabályban meghatározottak szerint figyelembe véve a következőket: a) a közszolgáltatás jellege, b) a kezelt hulladék mennyisége és minősége, c) a közszolgáltatást működtető szolgáltató hatékony működéséhez szükséges folyamatos ráfordítások, ezen belül a szállítás, begyűjtés, a hasznosítás és az ártalmatlanítás költségei, d) a közszolgáltatás fejleszthető fenntartásához szükséges költségek, ennek keretében különösen a szolgáltatás megkezdését megelőzően felmerülő, a szolgáltatás ellátásához szükséges beruházások költségei, ártalmatlanítás esetében a kezelő létesítmény bezárásának költségei, lerakó esetén a bezárást követő utógondozás és a harminc évig történő monitorozás költségei.”
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott a hulladékszállítási díj megállapításával. Így az 52/1998. (XI. 27.) AB határozatban kimondta, hogy „az igazi arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósíthatja meg, amely a díjtétel megállapítását az elszállított szemét mennyiségéhez igazítja”. A 12/2000. (III. 31.) AB határozat szerint „A jóhiszeműség és a tisztesség elvének való megfelelés Ptk-beli szabálya erősíti azt az önkormányzatokkal szembeni követelményt, hogy amikor a szemétszállítási díj meghatározása során a díj összegét nem a tényleges szemétkibocsátáshoz és az elszállított szemét mennyiségéhez, hanem más mutatóhoz (pl. lakásban élő személyek száma, lakóegységek és más helyiségek száma, kiürített tartóedények száma, űrmérete stb.) kötik, fokozottan törekedjenek a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének megvalósítására.”
A 48/2000. (XII. 18.) AB határozat továbbá tartalmazza, hogy: „Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a tényleges arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósítja meg, amely a díjat az elszállított szemét mennyisége alapján állapítja meg. (…) díjfizetési kötelezettségének meghatározása, vagyis a szerződött űrtartalmú szeméttároló edénynek a gyűjtési gyakoriságon alapuló szolgáltatási díja okkal vélelmezhetően a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás tényleges egyenértékűségének érvényesüléséhez vezet. (...) Mivel a tárolóedények űrtartalma és a szemétszállítás gyakorisága a kibocsátott szemét tényleges mennyiségét tükröző normaszámítási mód, az erre alapított szolgáltatási díj megállapítás tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányosságát tükrözi.”
Az Alkotmánybíróság azt is rögzítette, hogy a szolgáltatás-ellenszolgáltatás elvének betartása az önkormányzat kötelessége.2 Az Alkotmánybíróság az 506/B/2001. AB határozatában arra is rámutatott, hogy környezetvédelmi és közegészségügyi érdekekre tekintettel a legkisebb méretű gyűjtőedény kötelező igénybevételének előírása a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás egyenértékűsége alkotmányos sérelmét nem idézi elő. A legkisebb gyűjtőedény kötelező igénybevétele mellett azonban nem adott támpontot az Alkotmánybíróság arra, hogy ez mekkora méretű legyen. Mindössze azt rögzítette, hogy „Az esetenként előforduló, a szerződött mennyiségnél kevesebb szemét kibocsátása miatt, vagy „üres” gyűjtőedény alapján kifizetett szolgáltatási díj a szolgáltatás és ellenszolgáltatás aránytalanságát nem vonja maga után, mivel a szolgáltató ilyen esetekben is megjelenik és költségei merülnek fel. Figyelembe kell venni azt is, hogy az egyedi mérések alapján történő szemétszállítás technikailag nem megoldható, vagy csak magas költségráfordítással biztosítható. Ha az ingatlanon rendszeresen kevesebb szemét keletkezik, akkor kisebb mértékű vagy kevesebb számú gyűjtőedény választásával a szerződés módosítható.”
Vizsgálatom során értesültem arról, hogy a Fejér Megyei Kormányhivatal (a továbbiakban: kormányhivatal) kormánymegbízottja 2011. március 4-én kelt, 02/339-4/2011. számú levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy az Ör. a központi jogszabályoknak megfelelően állapítja meg a hulladékszállítás rendjével kapcsolatos szabályokat, megfelelően írja elő a hulladékszállítási díj mértékét, továbbá a díjfizetés feltételeit. A kormánymegbízott 2011 márciusában a rendelet hulladékszállítással kapcsolatos rendelkezéseinek törvényességi ellenőrzését lefolytatta, törvénysértést nem észlelt. Megállapításai között egyebek mellett szerepelt, hogy „Mezőkomárom közigazgatási területén biztosított a 110-120 literes, valamint a 240 literes edények igénybevétele is, mellyel az arányosság követelményének eleget tesz a rendelet”, továbbá hivatkozott az Alkotmánybíróság 1109/B/2001. és 723/B/2002. AB határozatokban foglaltakra is: a kormánymegbízott szerint „esetenként előfordulhat, hogy a szerződött mennyiségnél kevesebb szemét kibocsátása miatt az ingatlantulajdonos kisebb mennyiségű háztartási hulladékot helyez ki. Ez esetben azonban a kisebb méretű gyűjtőedény, vagy a ritkább gyakoriságú heti tárolóedény-ürítés választásával a közszolgáltatási szerződés módosítható.”
A kormánymegbízott által adott indoklást nem tartom elfogadhatónak. Egyrészt az egy-két személyes háztartásokban, illetve a kisebb településeken („falusias környezetben”) élők – így a mezőkomáromi ingatlantulajdonosok esetében is – életmódjából eredően, nem ritkán fordul elő, hogy az igénybe vehető tárolóedényben elhelyezhető hulladék mennyiségnél jelentősen kevesebb hulladékot termelnek. Másrészt a mezőkomáromi ingatlantulajdonosok vonatkozásában a kisebb méretű gyűjtőedény választhatósága a valóságban nem is lehetséges, mivel az Ör. a 120 literesnél kisebb méretű edény igénybevetelére nem tartalmaz előírást, vagyis ilyen irányban a közszolgáltatási szerződés nem módosítható. 
A hivatkozott alkotmánybírósági határozatok, és az általam leírtak alapján arra lehet következtetni, hogy a használathoz igazodó, különböző méretű edényeknek a helyi rendeletekben előírt választhatósága garanciális jelentőségű a szolgáltatás-ellenszolgáltatás érvényesülése szempontjából. 
Hangsúlyoznom kell, hogy töretlen az ombudsmani gyakorlat abban a kérdésben, hogy ha egy települési önkormányzat a 110/120 literes gyűjtőedénynél kisebb edényzetet nem biztosít (de ennél nagyobba(ka)t igen), akkor a kevesebb hulladék elszállítását igénylő (pl. egyedülálló, illetve mélyebb környezeti tudattal rendelkező, életmódjukból, fogyasztási szokásaikból eredően is kevesebb hulladékot termelő) lakosok számára nem biztosítja az arányos díjfizetés lehetőségét.3
Nem vitatható továbbá, hogy ha a kötelezően igénybeveendő legkisebb méretű gyűjtőedény túlzott nagyságú, akkor az nem képes ösztönözni a kevesebb „hulladék-termelésre”. Ez éppen a hulladékgazdálkodás legfontosabb elve, a megelőzés4 ellen hat. Megfordítva, amennyiben a szabályozás nem veszi figyelembe a tényleges helyzetet, a  lakosság komposztálási és szelektálási erőfeszítéseit, esetleg tudatos fogyasztását – és erre nem is motivál –, akkor az nem alkalmas arra, hogy a hulladékkeletkezés megelőzésére ösztönözzön. Ez esetben az állampolgár ugyanis nem érdekelt abban, hogy csökkentse a keletkező hulladékot, alacsony szinten tartsa a nála keletkező hulladék mennyiségét, hiszen abban nem teszi érdekeltté – egy kisebb edényzet után fizetendő – alacsonyabb szolgáltatási díj. A válaszható minimális edényméret meghatározása során arra is figyelemmel kell lenni, hogy a kisebb településen élők életmódjukból eredően (lásd háztáji gazdálkodás, mezőgazdasági termelés stb.) a biológiailag lebontható hulladékot komposztálással hasznosíthatják, ezért számukra a hulladék begyűjtéséhez kisebb edények igénybevételének lehetőségét biztosítani kell. 
Összességében megállapítottam, hogy:
1. az Alaptörvényben deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz a szóban forgó önkormányzati rendelet azon hiányossága, hogy nem tartalmaz rendelkezést a településen ténylegesen 80 literes edényzetet használó ingatlantulajdonosok díjfizetésére, az ilyen méretű edényzet használata estén a közszolgáltató által követendő eljárás metódusára, ami a valóságtól eltérő díjfizetési kötelezettséget eredményez.5
2. az Alaptörvényben deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz az önkormányzati rendelet a tekintetben is, hogy nem biztosít a 120 literes gyűjtőedénynél kisebb edényt a kevesebb hulladék elszállítását igénylő mezőkomáromi lakosok számára, ezáltal nem biztosít arányos díjfizetési lehetőséget, és nem felel meg a magasabb szintű jogszabályokban foglalt, szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága elve követelményének. 

4.3. A közszolgáltató eljárásával, valamint a vizsgált rendelettel kapcsolatban felmerülő egyéb problémák vonatkozásában
4.3.1. A rendelkezésemre álló iratok áttanulmányozása során észleletem, hogy a panaszos részére egy követeléskezelő cég fizetési felszólítást küldött 2011. szeptember 21-én a közszolgáltató megbízásából, ki nem egyenlített hátraléka miatt. Ebben a követeléskezelő arra hívta fel a panaszos figyelemét, hogy „(…) mint követéskezelő a hátralék behajtását jogi úton érvényesítem, és a továbbiakban ezen eljárás többletköltségeinek megfizetése is Önt fogja terhelni.” A követeléskezelő arra is felhívta a panaszos figyelmét, hogy „a jogi – polgári peres és polgári nem peres – eljárást (a fizetési meghagyást, végrehajtási eljárást, felszámolási eljárást) távollétében is foganatosíttatni fogja megbízója jogi képviselője által.”
Hangsúlyoznom kell, hogy a kérdéses igény polgári peres eljárás keretében nem érvényesíthető, mert a Hgt. 26. § (1) bekezdése alapján a díjhátralék adók módjára behajtható köztartozás. A törvény szerint a hulladékkezelési közszolgáltatás igénybevételéért az ingatlantulajdonost terhelő díjhátralék és az azzal összefüggésben megállapított késedelmi kamat, valamint a behajtás egyéb költségei adók módjára behajtható köztartozásnak minősülnek. A díjhátralék keletkezését követő 30 napon belül a közszolgáltató felhívja az ingatlantulajdonos figyelmét a díjfizetési kötelezettségének elmulasztására és felszólítja annak teljesítésére. A felszólítás eredménytelensége esetén a díjhátralék keletkezését követő 90. napot követően a közszolgáltató – a felszólítás megtörténtének igazolása mellett – a díjhátralék adók módjára történő behajtását a települési önkormányzat jegyzőjénél kezdeményezi. A települési önkormányzat jegyzője – a kezdeményezés kézhezvételétől számított 8 napon belül – a külön jogszabályban meghatározottak szerint intézkedik a díjhátralék, késedelmi kamat és a felmerült költségek behajtása érdekében. A behajtott díjhátralékot, késedelmi kamatot, valamint a közszolgáltatónak az ezzel kapcsolatban felmerült és behajtott költségeit a települési önkormányzat jegyzője nyolc napon belül átutalja a közszolgáltatónak.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy közérdek indokolja a hosszadalmas bírósági út helyett az adók módjára történő behajtást. A 49/B/2000. AB határozat6 szerint a köztisztaság folyamatos biztosítása, a közegészségügy védelme érdekében e szervezetek segítése az ingatlantulajdonosokat terhelő elmaradt díjhátralékok hosszadalmasabb bírósági úton történő végrehajtása helyett az adók módjára történő behajtás ésszerű indokokon alapul. 
Az elmaradt díj tehát a Hgt. értelmében adók módjára behajtandó köztartozás, annak érvényesítése pedig közjogi eszközökkel történhet. Kiemelendő, hogy az Alkotmánybíróság 173/2010 (IX.30.) AB határozata szerint „A helyi önkormányzat jogalkotási hatásköre a hulladékkezelési közszolgáltatás terén nem korlátlan, kereteit a Hgt. határozza meg. A Hgt. nem ad a képviselő-testületeknek általános felhatalmazást rendeletalkotásra, hanem 23. §-ában konkrétan meghatározza azokat a szabályozási tárgyakat, melyekben a képviselő-testület – a törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására – rendeletet alkothat.”
A Hgt. 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit vagy a szolgáltatás ingyenességét. Az Ör. 15. § (4) bekezdése szerint pedig „A Képviselő-testület a szolgáltatási díjat évente felülvizsgálja. A szolgáltatási díj beszedését a Vállalkozó végzi negyedévente díjbeszedő útján.”
Felhívom a figyelmet arra, hogy az állandó biztosi gyakorlat szerint, amikor a közszolgáltató a törvényi feltételek figyelmen kívül hagyásával jár el a díjhátralék beszedése során, a jogállamiság elvének, az abból fakadó jogbiztonság követelményének, a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való jognak a sérelmét valósítja meg.7
4.3.2. Vizsgálatom során észleltem azt is, hogy az Ör. 2. § (1) bekezdés a) pontja – az alapfogalmak között – nem megfelelő módon definiálja a háztartási hulladék fogalmát.
A rendelet szerint háztartási hulladék a lakásokban, valamint a lakás, üdülés, pihenés céljára használt egyéb helyiségekben, valamint a lakás közös használatára szolgáló helyiségekben és területeken keletkezett hulladék, így pl.: salak (beleértve a központi fűtésből keletkezett salakot is), a rongy, söpredék, hamu, korom, edény, eszköz, ablaküveg (…), valamint a lakásokban folytatott vállalkozási tevékenység gyakorlásából keletkezett hulladék, ha naponta keletkező mennyisége nem haladja meg a rendelet alkalmazása szempontjából szokásosnak minősülő mennyiséget, mely 15 liter.
A települési hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 213/2001. (XI. 14.) Korm. rendelet 3. §-a értelmében települési szilárd hulladék: 1. háztartási hulladék: az emberek mindennapi élete során a lakásokban, valamint a pihenés, üdülés céljára használt helyiségekben és a lakóházak közös használatú helyiségeiben és területein, valamint az intézményekben keletkező, 2. közterületi hulladék: közforgalmú és zöldterületen keletkező, 3. háztartási hulladékhoz hasonló jellegű és összetételű hulladék: gazdasági vállalkozásoknál keletkező – külön jogszabályban meghatározott veszélyesnek nem minősülő szilárd hulladék.
A háztartási hulladék fogalma – az idézett Korm. rendelet alapján – nem mennyiségi, hanem minőségi kérdés, ezzel szemben az Ör. tartalmában – annak súlyára vonatkozó plusz feltétellel – egészítette ki a háztartási hulladék magasabb szintű jogszabályban meghatározott fogalmát és tartalmát.
A leírtakra tekintettel, a háztartási hulladék Ör.-ben alkalmazott fogalom meghatározása, az Alaptörvényben deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz.

Intézkedéseim
A jelentésben feltárt alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében 
1. az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem Mezőkomárom Község jegyzőjét és képviselő-testületét, hogy gondoskodjanak az Ör. módosításáról, illetve kiegészítéséről, kiemelt figyelmet fordítva az Alkotmánybíróság határozataira, továbbá a Hgt. és végrehajtási rendeleteinek előírásaira;
2. az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján felkérem a hulladékkezelést végző közszolgáltató vezetőjét, hogy – azok garanciális jelentőségére figyelemmel – feladataik ellátása során fordítsanak kiemelt figyelmet a hulladékgazdálkodásra vonatkozó jogszabályok előírásaira.

Budapest, 2012. május 3.
Prof. Dr. Szabó Máté sk

Melléklet: Lábjegyzet
1 A jegyzői válasz szerint a 80 literes edényzetek mellé emblémázott zsákban hulladékot lehet lerakni, amelyet a hulladékbegyűjtő autónál lehet megvásárolni, tehát többlet díj fizetéséhez kötött a 80 literes edényzet mellé kihelyezett hulladék elszállítása. A közszolgáltató tájékoztatása szerint pedig a 80 literes edényzetet használóktól a tartály mellé kihelyezett többlethulladékot a közszolgáltató elszállítja: „díjfizetés ellenében a közszolgáltató minden háztartásnak biztosítja hetente a 120 liter mennyiségű hulladék elszállítását.”
2 932/B/2005. AB határozat (2009. X. 27.)
3Lásd OBH 2338/2007. és AJB 1187/2010. számú jelentéseket.
4 Az Európai Parlament és a Tanács 2008/98/EK irányelve 4. cikke, illetve a Hgt. 4. § a) pontja és 5. §-a. 
5 Utalni szeretnék arra, hogy annak fényében is rendezni kell jogilag a helyzetet, hogy a közszolgáltató szerint „a jogszabály szerinti díjszámítási módszer alapján, ha az egységnyi díjtétel a felmerülő költségek és ráfordítások, valamint az ingatlanonként 80 literes edényzet használatával várható szolgáltatási mennyiség hányadosa kerül a térfogatban meghatározott hulladékmennyiséggel (80 liter) beszorzásra, akkor a 80 literes edényzet ürítésének díja a most 120 literes edényzet ürítési díjával megegyező lenne”. Jeleznem kell, hogy a Hgt. 25. § (4) bekezdése szerint a közszolgáltatás díját meghatározó önkormányzati rendelet elfogadását megelőző vizsgálati elemzés részeként a közszolgáltatás rendjére és módjára tekintettel részletes költségelemzést kell készíteni. A költségelemzést a közszolgáltató javaslata alapján a jegyző terjeszti elő. A települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet 5. §-a szerint a közszolgáltató köteles a közszolgáltatási díj megállapítása érdekében díjkalkulációt készíteni, a díj előterjesztése a vonatkozó jogszabályok előírásai alapján a közszolgáltató feladata. Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy az Ajbt. alapján hatásköröm nem terjed ki sem a jogszabályok előkészítése során végzett számítások, sem pedig a jogszabályi rendelkezések alapjául szolgáló tényadatok valóságának és megalapozottságának a vizsgálatára. Következésképp nem vizsgálhatom a közszolgáltatónak a 80 literes edények használhatóságával kapcsolatos – előre predesztinált – pénzügyi aggályait, azzal kapcsolatban nem alkothatok véleményt. Amint arra az AJB 1624/2011. számú jelentésemben utaltam „Nem tartozik feladatkörömbe annak értékelése sem, hogy az edényzet mérete meghatározó-e a közszolgáltató költségeiben, sem az, hogy mennyiben függnek a közszolgáltató fix költségei attól, hogy mekkora edényzetből végzi a hulladékbegyűjtést. Végül abban sem foglalhatok állást, hogy az edényzet-választék bővítése, illetve fenntartása mekkora költséggel jár, továbbá, hogy a közszolgáltató költsége valóban nő-e, ha arányaiban megnő a kisebb űrtartalmú edények használata, avagy "csak" bevétele csökken.”
6 2008. VII. 23.
7 Ld. AJB-1187/2010.