Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-843/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Horváth Luca Kornélia
dr. Szüts Korinna
Az eljárás megindítása
A MAL Magyar Alumínium Termelő és Kereskedelmi Zrt. (a továbbiakban: MAL Zrt.) tulajdonában lévő Ajkai Timföldgyár területén 2010. október 4-én átszakadt a X-es vörösiszap-tározó zagykazettája és az ipari katasztrófa következtében tíz ember életét vesztette.
A volt jövő nemzedékek országgyűlési biztosa 2011-ben hivatalból vizsgálatot folytatott a bekövetkezett katasztrófa építésügyi jogi és hatósági háttere vonatkozásában1. Ezt követően a katasztrófa más, elsősorban környezet- és katasztrófavédelmi anyagi jogi aspektusának feltérképezése, a jogi szabályozás hiányosságainak elemzése érdekében újabb hivatalbóli vizsgálatot indított, melynek kapcsán felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság alapelvének, valamint az egészséges környezethez való alapvető jog sérelmének gyanúja.
A vizsgálat időtartama alatt a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény hatályon kívül helyezésével, hatályba lépett Magyarország Alaptörvénye (a továbbiakban: Alaptörvény) és az Országgyűlés elfogadta az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvényt (a továbbiakban: Ajbt.) is. Ez utóbbi jogszabály rendelkezik arról, hogy a jövő nemzedékek országgyűlési biztosának jogutódja 2012. január 1-jétől az alapvető jogok biztosa.
Feladat- és hatáskörömet, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint: „Az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat.” Az Ajbt. 20. § (1) bekezdése pedig vizsgálat folytatásának lehetőségét biztosítja számomra.
Az Ajbt. 18. § (7) bekezdése szerint: „Az alapvető jogok biztosa nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született.” A vizsgálat során figyelemmel kellett lenni arra, hogy a vörösiszap katasztrófa kapcsán időközben vádemelésre került sor, és annak nyomán a büntető ügy bírósági szakba került.

Az érintett alapvető jogok
– az egészséges környezethez való jog (Alaptörvény XXI. cikk (1) bekezdés „Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez”)
– a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés „Magyarország független, demokratikus jogállam.”)

Az alkalmazott jogszabályok, uniós normák
– a Tanács 1991. december 12-i 91/689/EGK irányelve a veszélyes hulladékokról
– az Európai Parlament és Tanács 2008. november 19-i 2008/98/EK irányelve a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről
– a Tanács 1996. december 9-i 96/82/EK irányelve a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről
– az Európai Parlament és a Tanács 2006. március 15-i 2006/21/EK irányelve az ásványinyersanyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséről és a 2004/35/EK irányelv módosításáról
– az Európai Parlament és a Tanács 2006. március 15-i 2006/21/EK irányelve az ásványianyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséréről
– a hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény
– a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény 
– a vízügyről szóló 1964. évi IV. törvény 
– a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény2 
– a kémiai biztonságról szóló 2000. évi XXV. törvény 
– a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 
– az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény
– a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény
– a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény
– a veszélyes hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 98/2001. (VI. 15.) Korm. rendelet 
– az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X.19.) Korm. rendelet
– a felszín alatti vizek védelméről szóló 219/2004. (VII. 21.) Korm. rendelet
– felszíni vizek minősége védelmének szabályairól szóló 220/2004. (VII. 21.) Korm. rendelet
– a környezeti hatásvizsgálati és az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásról szóló 314/2005. (XII. 25.) Korm. rendelet
– a környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet
– a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 18/2006. (I. 26.) Korm. rendelet
– az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet
– a szakhatósági közreműködést jelenleg szabályozó a környezetvédelmi, természetvédelmi, vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet
– a Magyar Bányászati és Földtani Hivatalról szóló 267/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet
– a hulladékok jegyzékéről szóló 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet
– hulladéklerakással, valamint a hulladéklerakókkal kapcsolatos egyes jogszabályokról és feltételekről szóló 20/2006. (IV.5.) KvVM rendelet
– a bányászati hulladékok kezeléséről szóló 14/2008. (IV. 3.) GKM rendelet

A megállapított tényállás
A MAL Zrt. és jogelődei a timföldgyártás melléktermékeként keletkező vörösiszapot a gyár működése óta a Torna patak völgyében, Ajka város és Kolontár község közötti területen helyezik el. 1943 és 1968 között a gyár területéhez közvetlenül kapcsolódó I-V. számú tározó kazettákba került a vörösiszap, majd az 1967. évet követően az e területtől nyugati irányba kiépített VI-X. számú tározók szolgáltak a vörösiszap elhelyezésére. A VI-VII. tározó feltöltésére 1967 és 1974 között került sor. A VIII. számú kazettába 1971-től kezdődően helyezték el a vörösiszapot, mely kazetta az 1980-ban üzembe helyezett IX. számú tározóval együtt működött. A VIII. számú kazettába 1997-ig, a IX. számú kazettába3 2004-ig szállítottak vörösiszapot. A katasztrófával érintett X. számú kazettában 1998 óta helyeznek el vörösiszapot
A X-es vörösiszap-tározó zagykazettájának északnyugati sarka 2010. október 4-én szakadt át és kb. 750.000 – 1.000.000 m3, 11-14-es erősségű pH értékű, tömény lúgban szuszpendált vörös iszap öntötte el Kolontár, Devecser és Somlóvásárhely települések egy részét. A katasztrófa következtében tíz ember meghalt, százhuszonegy megsérült, jelentős az anyagi kár, az érintett településeken háromszázhatvanhét ingatlan károsodott. A szennyezett terület nagysága 800-1000 hektár. A kiömlő tömény lúgos zagy súlyos ökológiai károkat okozott a Torna patak és a Marcal élővilágában.

A korábbi vizsgálat megállapításai
A volt jövő nemzedékek országgyűlési biztosa a 619/38/2010. számú állásfoglalásában vizsgálta a létesítmény építésügyi engedélyezése vonatkozásában hatáskörrel rendelkező hatóságok körét, a katasztrófát okozó X. tározó engedélyezésének (tevékenység, létesítés, működtetés) körülményeit, valamint a hatósági hatásköri viták történeti tényállását, a létesítmény építésügyi szempontú minősítését.
A vizsgálat feltérképezte a tározó, mint építmény, illetve a tározóhoz kapcsolódó tevékenységek kapcsán lefolytatott engedélyezési eljárásokat, figyelemmel arra, hogy e két hatósági hatáskör és engedélyezési tárgykör a X. tározó létesítésekor és a katasztrófa bekövetkeztekor is elkülönült. E két tárgykörre vonatkozó jogszabályok áttekintése teszi lehetővé annak megállapítását, melyik hatóság rendelkezik hatáskörrel, ki felel a tározó építésügyi ellenőrzéséért, illetve melyik hatóság felelős a tevékenységre vonatkozó jogszabályi, valamint hatósági határozatban foglalt előírások betartásának ellenőrzéséért.

1. A létesítmény jogi minősítése és az engedélyező hatóság
A tározó minősítését illetően, illetve az ehhez kapcsolódó engedélyezési hatáskör kapcsán már a X. tározó létesítését megelőzően, az 1980-as években vita merült fel az érintett hatóságok között. 
Az építésügyi engedélyezési eljárás ugyan elkezdődött a Veszprém Megyei Tanácsnál, azonban az Építésügyi és Városfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: ÉVM) hatáskör hiányát megállapító levele miatt nem fejeződött be. A X. tározó megépítése (vízjogi létesítési engedély) és később az üzemeltetése (vízjogi üzemeltetési engedély) vonatkozásában az engedélyt végül – minisztériumi utasításra − az elsőfokú vízügyi hatóság adta ki. 
A vizsgálat kitért arra is, hogy a létesítmény a hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hgt.) és a kapcsolódó végrehajtási rendelet fogalomrendszere szerint hulladéklerakónak és ehhez kapcsolódóan sajátos építményfajtának minősíthető-e. Megállapítást nyert, hogy a vonatkozó ágazati szabályok nem definiálják a lerakót környezetvédelemmel kapcsolatos sajátos építményfajtaként. Ennek hiányában a tározó az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) hatálya alá tartozott volna, és mint az Étv. szerinti építménynek volt tekintendő, így ebben az esetben a jegyző rendelkezett volna építésügyi hatáskörrel.
A tározó ugyanakkor nem kizárólag a vörösiszap lerakóhelyeként szolgál, hanem része a timföldgyártás technológiai folyamatának. A létesítmény engedélyezése, építésfelügyeleti és építésügyi ellenőrzése a geodéziai, geotechnikai (talajrétegződés, földtani felépítés, talajfizikai jellemzők) viszonyok megítélésére is kiterjedő, statikai, valamint az alkalmazott technológiára, a zagy és a hulladék kémiai, fizikai jellemzőire, az esetleges havária esetén irányadó intézkedésekre, a környezetre gyakorolt hatásokra stb. vonatkozó speciális szaktudást igényel. A létesítmény engedélyezése és ellenőrzése olyan széleskörű ismereteket feltételez, amellyel az általános építésügyi hatóság nem rendelkezhet, ezért indokolt lett volna sajátos építményfajtaként definiálni a tározót.
Az Európai Unió 2006-ban hatályba lépett szabályozása4 alapján egyértelműen megállapítható volt a tározó jogi minősítése. Az uniós, illetve azt a hazai jogrendszerbe átültető bányászati hulladékok kezeléséről szóló 14/2008. (IV. 3.) GKM rendelet szerint a létesítmény bányászati hulladékkezelő létesítménynek, a vörösiszap pedig bányászati hulladéknak minősült. A tározó mind az uniós irányelv és a hazai szabályozás által alkalmazott fogalomrendszer (tározó, gát, hulladékkezelő létesítmény), mind a létesítmény jellege és minősítése vonatkozásában egyértelműen bányászati hulladékkezelő létesítménynek, így az Étv. fogalomkörében bányaműveléssel kapcsolatos sajátos építményfajtának minősült, melynek kapcsán az ágazati jogszabály jelölte ki az eljáró hatóságot, a bányakapitányságot. Megállapítható volt, hogy a vörösiszap tározók az irányelv, illetve az azt átültető szabályozás hatályba lépésétől kezdve bányászati létesítménynek voltak tekinthetők, és engedélyezésük a bányafelügyelet hatósági hatáskörébe tartozott.
Ennek ellenére a bányászati hatóság ettől az értelmezéstől elzárkózott, általános iránymutatásában5 a vörösiszapot nem bányászati hulladéknak minősítette.
A vonatkozó jogszabályi rendelkezések vizsgálata során a volt jövő nemzedékek biztosa megállapította, hogy az uniós irányelvet a jogalkotó nem megfelelően ültette át, és a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény (a továbbiakban: Bt.) nem megfelelően határozta meg a bányászati tevékenység fogalmát. Az uniós szabályozás helytelen átültetése, illetve a Bt. nem megfelelő fogalomhasználata jogbizonytalansághoz és téves jogértelmezéshez vezetett, azt eredményezte, hogy a bányászati hatóságok hatáskörük ellenére nem jártak el.
Az eredetileg több mint húsz éve eljárt vízügyi hatóságon kívül a létesítési engedélyezésben később egyetlen hatóság sem ismerte el a hatáskörét, emiatt pedig az engedélyezéssel együtt járó utólagos ellenőrzés építéshatósági feladatait sem látta el senki.

2. Hatásköri vita a tározómagasítás, a megsérült vörösiszap-tározóval kapcsolatos építésügyi hatósági eljárás vonatkozásában
Már a vörösiszap katasztrófa bekövetkeztét megelőzően, 2009 decemberében hatásköri vita alakult ki az engedélyező hatóságok között, amikor a MAL Zrt. a VIII. és a IX. vörösiszap tároló kazetták kapacitásának növeléséhez (a gátak magasításához) építési engedélyt kért. 
A hatáskör megállapításával kapcsolatos jogértelmezési problémák arra vezettek, hogy a VIII. és IX. tározó magasításával kapcsolatos építésügyi engedélyezési eljárás anélkül zárult le, hogy bármelyik érintett hatóság megállapította volna a hatáskörét és érdemben eljárt volna. A jegyző6 „a VIII és IX. számú vörösiszap tároló medencék gátmagasításának építéshatósági engedélyezési eljárását” megszüntette. Indokolása szerint az építmény sajátos építményfajta, melynek engedélyezésére hatásköre nem terjed ki. Egyben kimondta, hogy: „A gátak magasítását a módosított egységes környezethasználati engedélyben foglaltaknak megfelelően tudomásul vettem.” A MAL Zrt. így – ha a katasztrófa nem következik be – anélkül kezdte volna meg e két tározó kapacitásbővítésére irányuló munkálatokat, hogy az általa elkészített tervdokumentációt egyetlen hatóság is vizsgálta volna.
A X. tározó falának átszakadása újabb hatásköri vitát generált az építésügyi hatósági jogkör vonatkozásában hatáskörrel rendelkező szerv kilétének tisztázása kapcsán.
A vitában részt vett a Közép-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség (a továbbiakban: Felügyelőség), Devecser Város Jegyzője, Ajka Város Jegyzője, Veszprém Megyei Jogú Város Címzetes Főjegyzője, a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivatal. A hatósági egyeztetések során nem tisztázták, hogy melyik hatóság köteles a X. számú tározó kapcsán kötelezni az üzemeltetőt olyan építésügyi intézkedések megtételére, melyek szükségesek ahhoz, hogy további szennyező anyag ne kerüljön ki a környezetbe, és hogy az építmény további sérülése minimális kockázatot jelentsen az egyes környezeti elemekre. A Fővárosi Ítélőtábla végzésében7 eljáró hatóságul végül a Felügyelőséget jelölte ki, hivatkozva arra, hogy a vörösiszap tárolásának tevékenysége, mind a hulladék fajtáját, mind pedig a kezelését illetően a Hgt. hatálya alá tartozik.

3. A korábbi vizsgálat konklúziói
Az ÉVM Építésügyi és Városfejlesztési Főosztályának korábban már említett, 1986-os állásfoglalása nyomán a tározó létesítésre és az üzemeltetésre a vízügyi hatóság, a Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság adott vízjogi engedélyt annak ellenére, hogy a létesítmény a hatályos szabályozás alapján nem minősült vízilétesítménynek. Az utolsó vízjogi üzemeltetési engedélyt 2002-ben adta ki a vízügyi hatóság változatlanul – jogellenesen − vízilétesítményként definiálva a tározót.
Mivel a tározó a létesítésére és az üzemeltetésére egyaránt vízjogi engedélyt kapott, a sajátos építményfajták ellenőrzése tekintetében irányadó rendelkezéseket is alkalmaznia kellett volna a vízügyi hatóságnak mindaddig, amíg más hatóság hatáskörét meg nem állapítja. 
A Felügyelőség nem jelezte, hogy már nem tekinti a létesítményt vízilétesítménynek, illetve nem tette meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a létesítmény építésügyi felügyelete az arra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatósághoz átkerüljön. A vörösiszap tározó tehát rendelkezett vízjogi engedéllyel mint sajátos építményfajtára kiadott építési engedéllyel, de az engedélyben foglaltak betartását, így pl. a tározók állékonyságát, statikáját 2002-t követően egyetlen hatóság (sem a felügyelőség, sem a jegyző, sem a bányafelügyelet) nem ellenőrizte.
A bekövetkezett katasztrófa tette nyilvánvalóvá, hogy teljes mértékben tisztázatlan, hogy melyik hatóság rendelkezik hatáskörrel a létesítmény engedélyezése, illetőleg működésének felügyelete során. A Felügyelőség álláspontja szerint a tározó nem veszélyes hulladékot befogadó hulladéklerakónak minősült, így az építésügyi hatósági feladatokat a jegyző látja el. A jegyző sajátos építményfajtának tekintette a létesítményt, és a felügyelőség engedélyezési jogkörét látta alátámasztottnak. A bányafelügyelet a hatásköri vita során nem szólalt meg, ugyanakkor - a hatályos jogszabályi rendelkezések és az uniós rendelkezések figyelmen kívül hagyásával - egyértelműen elzárkózott hatáskörének megállapításától, a létesítmény bányászati hulladékkezelő létesítményként történő kezelésétől.
Az uniós irányelv, illetve a rendelkezéseit átültető miniszteri rendelet szabályai egyértelműen alkalmazhatók lettek volna a vörösiszap elhelyezésére szolgáló tározók vonatkozásában. Mind fogalomhasználatában (tározó, gát, hulladékkezelő létesítmény), mind a létesítmény jellege és minősítése vonatkozásában e normák alapján a vörösiszap tározó egyértelműen bányászati hulladékkezelő létesítménynek minősült, ugyanakkor a bányafelügyelet a létesítmény engedélyezése és ennek folytán természetesen ellenőrzése vonatkozásában sem járt el, erre hazai jogszabály nem kötelezte.
A volt jövő nemzedékek országgyűlési biztosa felhívta a figyelmet arra, hogy jogértelmezési bizonytalanság esetén a környezet szigorúbb védelmét biztosító jogértelmezés szükséges, mely szemlélet hiánya emberéleteket is követelő környezeti katasztrófához vezethet. A hatóságoknak a hatáskör megállapítására kell törekedniük és haladéktalanul meg kell tenniük valamennyi szükséges intézkedést, hogy – a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) rendelkezéseinek megfelelően - az eljárásra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság kilétét tisztázzák.

A vizsgálat folytatása
A tárgyi vizsgálat a katasztrófa kapcsán négy kérdéskört elemez: az X. kazettában együttesen jelenlévő vörösiszap és nátriumhidroxid hatósági és jogi megítélését, minősítését; a létesítmény kárelhárítással kapcsolatos dokumentumait és azok összefüggéseit; a katasztrófavédelem speciális szempontjainak az érvényesíthetőségét a létesítménnyel kapcsolatos engedélyezési eljárások során; valamint a környezetvédelmi biztosítékadás rendszerére vonatkozó szabályokat.
A volt jövő nemzedékek országgyűlési biztosa a vizsgálat kapcsán megkereste a Vidékfejlesztési Minisztériumot, a Nemzeti Fejlesztési Minisztériumot, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumot, Ajka Város Polgármesteri Hivatalát, Veszprém Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatalát, Devecser Város Polgármesteri Hivatalát, a Magyar Bányászati és Földtani Hivatalt, a Veszprémi Bányakapitányságot, a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal Székesfehérvári Mérésügyi és Műszaki Biztonsági Hatóságát, valamint a Közép-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőséget.

A vizsgálat megállapításai
A vizsgált alapjogok tekintetében
Az Alaptörvény XXI. cikke szerint Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez, illetve a XX. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez, továbbá a (2) bekezdés rögzíti, hogy ezt a jogot Magyarország – többek között – a környezet védelmének biztosításával valósítja meg.
Az Alkotmánybíróság 28/1994. (V. 20.) AB határozatában megállapította, hogy az egészséges környezethez való jog jelenlegi formájában nem alanyi alapjog, de nem is pusztán alkotmányos feladat vagy államcél, amelynek megvalósítási eszközeit az állam szabadon választhatja meg, hanem elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. Így az e joggal kapcsolatos kérdéseket mindig az állami szervek környezetvédelmi intézkedések tételére vonatkozó kötelessége oldaláról kell vizsgálni, nem pedig az egyes embereket a konkrét helyzetben megillető jogosultságok oldaláról. Az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia. 
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az állami és önkormányzati döntések jogszabályoknak való megfelelőségét is.

Az ügy érdemében
1. A vörösiszap és a nátriumhidroxid hatósági és jogi megítélése, minősítése
1.1. 30010-120/1998. számú környezetvédelmi működési engedély 
Az elsőfokú környezetvédelmi hatóság, a Közép-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség a 30010-120/1998. számú határozatában8 adott környezetvédelmi működési engedélyt az Ajkán végzett timföldgyártási és egyéb kiegészítő technológiák folytatására. 

1.2. 30010-61/2004. számú környezetvédelmi működési engedély
A hulladékok jegyzékéről szóló 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet (a továbbiakban: KöM rendelet) hatályba lépését követően a MAL Zrt., mint a hulladék termelője 2001. december 19-én tájékoztatást küldött a Felügyelőségnek9 a vörösiszap tervezett besorolásáról. A MAL Zrt. a timföldgyártás során képződő vörösiszapot a 01 03 09 EWC kód szerint sorolta be nem veszélyes hulladékként.
A KöM rendelet szerint ugyanakkor a vörösiszap két kategóriába, veszélyes és nem veszélyes hulladéki körbe is besorolható10, ezért a felügyelőség előírta, hogy vizsgálatokkal szükséges alátámasztani a vörösiszap nem veszélyes hulladék besorolását.
A MAL Zrt. a veszélyes hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 98/2001. (VI. 15.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) szerinti, a hulladék veszélyességét vagy veszélytelenségét megállapító minősítési eljárás lefolytatása érdekében kérelmet nyújtott be11 a Felügyelőséghez. A kérelemhez csatolta a Veszprémi Egyetem Környezetmérnöki és Kémiai Technológiai Tanszéke és az analitikai munkákat végző társtanszékek12, valamint az MTA Kémiai Kutatóközpont Anyag- és Környezetkémiai Kutatólaboratóriuma közreműködésével készített műszaki véleményt13, mely az üzem timföldgyárában keletkező és a tározókban elhelyezésre kerülő vörösiszapot nem veszélyes hulladéknak minősítette. A műszaki vélemény összefoglalása szerint: „A kémiai és fázisalkotók elemzési eredményei egyértelművé tették, hogy az iszap kizárólagosan ásványok (bauxitok) fizikai és kémiai feldolgozását jelentő vegyipari folyamatokban keletkező elsődleges sűrűzagyok (híg iszapok) azonos telephelyen történő kezelése (nátron- és víztartalom csökkentése) során jön létre és szaghatásában, összetételében, valamint az MSZ EN 12457-2 szerint elvégzett vizsgálatok alapján sem tekinthető veszélyes hulladéknak.”
A Korm. rendelet 2003. december 4-én hatályba lépett módosítása eredményeként14 a 4. § (1) bekezdése alapján a hulladék minősítési eljárás lefolytatása helyett, a hulladék besorolását – annak veszélyességére tekintettel – a hulladék termelője, vagy birtokosa köteles elvégezni. Ezt megelőzően az Országos Környezetvédelmi Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség (a továbbiakban: Főfelügyelőség) – a hulladékkeletkezés technológiájának ismeretében és mérlegelésével, a hulladékjegyzék alapján – a Felügyelőség javaslatára határozatban minősítette a hulladékot.
A bekövetkezett jogszabályi változásra tekintettel a Főfelügyelőség az ügyet további ügyintézésre a Felügyelőséghez áttette, az elsőfokú hatóság pedig eljárása eredményeképpen a vörösiszapnak, mint nem veszélyes hulladéknak a 01 03 09 EWC kód alá történő besorolását a vizsgálati eredmények és a technológia ismeretében elfogadta. 
A Felügyelőség 30010-61/2004. számú határozatában15 környezetvédelmi működési engedélyt adott a MAL Rt. részére a VI.-X. számú vörösiszap kazetták, mint nem veszélyes hulladéklerakó üzemeltetésére. A határozat egyúttal feljogosítja az engedélyest a vörösiszap hulladékok vonatkozásában a hulladékkezelési, azaz a lerakással történő ártalmatlanítási tevékenység végzésére. 

1.3. Egységes környezethasználati engedélyezési eljárás
A Felügyelőség az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X.19.) Korm. rendelet hatályba lépésére16 tekintettel megállapította, hogy a Zrt. által az érintett telephelyen folytatott tevékenységek jogerős egységes környezethasználati engedély birtokában folytathatók.
A cég részére a felügyelőség 10897/2005. ügyszámon, 12785/2006. iktatószámon egységes környezethasználati engedélyt adott a 8400 Ajka-Gyártelepen végzett alumínium- és timföldgyártási, valamint az ahhoz kapcsolódó hulladéklerakási tevékenységre vonatkozóan, egyidejűleg a környezetvédelmi működési engedélyt és módosítását visszavonta17.
Az egységes környezethasználati engedély 9. pontja tartalmazza a hulladékgazdálkodásra vonatkozó előírásokat, így többek között a kezelhető hulladékok fajtáját és mennyiségét. Nem veszélyes hulladékként szerepelteti a vörösiszapot18, illetve a nátronlúg tartalom semlegesítése során keletkező szennyvíziszapot19, veszélyes hulladékként tünteti fel ugyanakkor a nátrium- és kálium-hidroxidot20, illetve a pácolásra használt lúgot21. Az engedély szerint e két veszélyes hulladék fajtából éves szinten 5000 tonna keletkezik. Rögzíti továbbá az engedély22, hogy a létesítmény működtetése során savhulladékok, lúghulladékok, alumínium-hidroxid tartalmú iszapok hasznosítására is sor kerül. A lúghulladékok hasznosítása kapcsán az engedély szerint: „A timföldgyártási technológiai folyamatban a bauxit alumínium-oxid tartalmának kioldására használják a szervetlen kémiai folyamatokból és a kémiai felületkezelésekből származó hulladéklúgokat.”

1.4. A vörösiszap minősítése
A környezetvédelmi működési engedély, valamint az egységes környezethasználati engedély kiadásakor alkalmazandó uniós norma a Tanács 1991. december 12-i 91/689/EGK irányelve a veszélyes hulladékokról (a továbbiakban: EGK Irányelv). Az EGK Irányelv 1. cikkének (4) bekezdése szerint veszélyes hulladék az a hulladék, amely szerepel a speciális jegyzéken23. E hulladékok az Irányelv III. mellékletében felsorolt, a hulladékok veszélyességét eredményező egy vagy több tulajdonsággal rendelkeznek. A jegyzék összeállításakor figyelembe kell venni a hulladék eredetét és összetételét, valamint ha az szükséges, a koncentráció határértékeit24.
Az Európai Parlament és Tanács 2008. november 19-i 2008/98/EK irányelve a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről (a továbbiakban: EK Irányelv)25 7. cikk (1) bekezdése szerint: „A hulladékjegyzék tartalmazza a veszélyes hulladékokat, figyelembe veszi a hulladék eredetét és összetételét, valamint ha az szükséges, a veszélyes anyagok koncentrációjának határértékeit. A hulladékjegyzék kötelező az olyan hulladék meghatározása tekintetében, amely veszélyes hulladéknak tekintendő.”
A Bizottság 2000. május 3-i 2000/532/EK Határozatának26 (a továbbiakban: Határozat) melléklete tartalmazza a hulladékok harmonizált jegyzékét, melynek 6. pontja szerint, „amennyiben a hulladék a veszélyes anyagokra történő specifikus vagy általános hivatkozással veszélyesként kerül azonosításra, a hulladék csak akkor minősül veszélyesnek, ha ezeknek az anyagoknak olyan magas a koncentrációja (tömegszázalékban), hogy a hulladék rendelkezik az EGK III. mellékletében felsorolt tulajdonságokkal. A H3–H8, H10 és H11 tulajdonságok tekintetében e határozat 2. cikkét kell alkalmazni.” A Határozat mellékletének27 3. pontja határozza meg, mely lépéseket kell megtenni a hulladéknak a jegyzékben történő azonosításához.
A vörösiszap szempontjából relevánsak a H4 (irritáló) és a H8 (maró), H6 (mérgező) és H14 (ökotoxikus) veszélyességi tulajdonságok.
.Az EGK Irányelv III. melléklete határozza meg továbbá a vizsgálati módszerek feladatát. E szerint: „A vizsgálati módszerek szerepe, hogy speciális jelentést adjanak a III. mellékletben található fogalom-meghatározásoknak.” Az alkalmazandó vizsgálati módszerek leírása külön irányelvekben találhatóak28, melyek az illetékes nemzetközi szervezetek, elsősorban az OECD munkáján és ajánlásain alapulnak.
Fentieknek megfelelően tehát az EGK Irányelv adja meg az alapszabályozást, a besorolás alapja a Határozat, míg a 67/548/EGK irányelv pedig a koncentráció és a mérési technika vonatkozásában tartalmaz rendelkezéseket és irányadó a hulladék besorolásánál.
A vörösiszap megítélése, besorolása a vörösiszap összetételének, veszélyességi tulajdonságainak ismeretében az uniós jog alapján egyértelmű. A Határozat melléklete az ásványok kutatásából, bányászatból, fizikai és kémiai kezeléséből, kőfejtésből származó hulladékok 01-es főcsoportjában nevesíti a vörösiszapot veszélyes (01 03 07* fémtartamú ásványok fizikai és kémiai feldolgozásából származó, veszélyes anyagokat tartalmazó egyéb hulladékok) és nem veszélyes (01 03 09 timföld termeléséből származó vörösiszap, amely különbözik a 01 03 07-től) hulladékként. 
A magyar szabályozás (a hulladékok jegyzékéről szóló 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet) az európai uniós szabályozással összhangban állapítja meg a minősítés feltételeit és módját, így 1. számú mellékletében meghatározottaknak megfelelően a vörösiszap veszélyes és nem veszélyes kategóriába sorolható29.
A Felügyelőség a Veszprémi Egyetem Környezetmérnöki és Kémiai Technológiai Tanszéke és az analitikai munkákat végző társtanszékek30, valamint az MTA Kémiai Kutatóközpont Anyag- és Környezetkémiai Kutatólaboratóriuma közreműködésével készített műszaki vélemény alapján31 az üzem timföldgyárában keletkező és a tározókban elhelyezésre kerülő vörösiszapot nem veszélyes minősítését jóváhagyta és ez alapján adott engedélyt MAL Zrt. részére a VI.-X. sz. vörösiszap kazetták, mint nem veszélyes hulladéklerakó üzemeltetésére.
A Felügyelőség az akkor hatályos hazai és uniós szabályozás alapján járt el, amikor a kérelmező által becsatolt, a vörösiszap minősítése kapcsán készített a vörösiszap összetételét és veszélyességi tulajdonságait vizsgáló szakértői vélemény alapján a vörösiszap nem veszélyes hulladék minősítését jóváhagyta.

1.5. Nátrium-hidroxid minősítése
A Határozat32 melléklete 06-os főcsoportban a szervetlen kémiai folyamatokból származó hulladékok között veszélyes hulladékként tünteti fel a lúgok termeléséből, kiszereléséből, forgalmazásából és felhasználásából származó nátrium- és kálium-hidroxidot33. A KöM rendelet a Határozathoz igazodóan 06 02 04* EWC kóddal, veszélyes hulladékként nevesíti e két anyagot34.
A Veszprémi Egyetem által készített tanulmány35 említést tesz a nátriumhidroxidról is és végső megállapításai között rögzíti, hogy: „A maróhatásúnak besorolható (R34, illetve R35 és R36 mondatokkal jellemzett) NaOH, Na2CO3 koncentrációja messze alatta marad a jogszabályban megengedett a 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet 1. § (3) bekezdés e)-f) pontja szerinti 1, illetve 5 m/m %-nak.” A tanulmány szerint, mivel a KöM rendelet által előírt %-ot a nátriumhidroxid nem éri el, az nem tekinthető veszélyes hulladéknak.
A tanulmány ezen megállapítása ugyanakkor nem helytálló, tekintettel arra, hogy a KöM rendelet tanulmány által hivatkozott rendelkezései csak abban az esetben alkalmazhatók, ha a hulladék a listák alapján nem azonosítható, illetve, ha a hulladékot a KöM rendelet 1. számú mellékletének A) alaplistája nem nevesíti36. A nátruim-hidroxid vonatkozásában ugyanakkor a jogszabályi besorolás teljesen egyértelmű, az mind az uniós, mind a hazai jogszabályi rendelkezések alapján veszélyes hulladéknak minősül.
A MAL Zrt. a vörösiszapot hidraulikus úton, sűrűzagyként szállította37 a tározóba, amely ugyanakkor nem kizárólag a vörösiszap lerakóhelyeként funkcionált, hanem részét képezte a timföldgyártás technológiájának. Így a tározóban nem kizárólag a Veszprémi Egyetem szakvéleménye alapján nem veszélyes hulladéknak minősüllő vörösiszap került, hanem vivőközegként tömény lúg, nátrium-hidroxid, ami – ha az elhelyezése a Hgt. fogalomhasználatának megfelelően hulladék lerakási céllal történik – veszélyes hulladéknak minősül.
A kazettákból a vörösiszapzagy kiülepedése után a hordozó tömény lúg tisztább felső rétegeit retúrszivattyú juttatta vissza a timföldgyár rendszerébe, mely visszajuttatás azonban nem volt teljes. Az alkalmazott technológia eredményeképpen a tározott anyag felületén több méter mélységben állt a nátrium-hidroxid, amelyben a mélységgel nőtt az ülepedő iszap koncentrációja. Az ülepedéshez idő kell, ezért a tározó működtetése során évekig és folyamatosan többszázezer köbméter erős lúg helyezkedett el a tározott anyag tetején. A működő (még nem lezárt) tározóban lévő lúg mindenkori mennyisége nagyobb volt, mint a naponta be- illetve kiszivattyúzott mennyiség.
A Felügyelőség által kiadott egységes környezethasználati engedély nem veszélyes hulladékként szerepelteti a vörösiszapot38, illetve a nátronlúg tartalom semlegesítése során keletkező szennyvíziszapot39, ugyanakkor veszélyes hulladékként tünteti fel a nátrium- és kálium-hidroxidot40. Az engedély szerint e két veszélyes hulladék fajtából éves szinten 5000 tonna keletkezik, rögzíti továbbá, hogy a lúghulladék hasznosítására is sor kerül. 
A MAL Zrt. a timföldgyártás érdekében az alkalmazott technológiából adódóan nátrium-hidroxidot vásárolt és használt föl. Az egységes környezethasználati engedély szerint a technológia szerint a lúghulladék maradéktalan felhasználására kellett volna, hogy sor kerüljön. Ezzel ellentétben a MAL Zrt. a tározót nem csupán a zagy tárolására és ülepítésre használta, hanem itt tárolta a nátrium-hidroxidot is41, melyből kizárólag annyit juttatott vissza a rendszerbe, amennyi a technológiai folyamatokhoz szükséges volt. Ennek a kezelési módszernek köszönhetően a tározót a nátrium-hidroxid tárolása miatt jóval magasabb szinten tartották, mint amit a létesítmény vonatkozásában az állékonyságra vonatkozó előírásokat is tartalmazó vízjogi üzemeltetési engedély előírt.
A Felügyelőség, bár tudomása volt az alkalmazott technológiáról, arról, hogy a tározó annak működése idején nem pusztán vörösiszap, hanem a lúg – a technológia folyamat részét képező - tárolására is szolgál, azonban ezt a tényt a létesítmény engedélyezése során nem vette figyelembe. Nem ellenőrizte a tárolt lúg mennyiségét, azt hogy az a technológia során ténylegesen és maradéktalanul felhasználásra kerül-e, illetőleg a tározóban lévő anyag összetételét.
A tározóban elhelyezett hulladék minősítését az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás során sem módosította, jóváhagyta az elhelyezett anyag nem veszélyes kategóriába sorolását, nem kezelte azt a tényt, hogy a tározóban a vörösiszap és a tömény lúg elegyének elhelyezésére kerül sor. Tekintettel arra, hogy a vörösiszap és a nátrium-hidroxid a tározóban elválaszthatatlan volt, a környezetvédelmi alapelvekből, különösen az elővigyázatosság elvéből eredően a Felügyelőségnek e keverék összetételét figyelembe véve kellett volna eljárnia az engedélyezés és a hatósági ellenőrzés során.
Annak ellenére, hogy a vonatkozó jogszabályi előírások alapján a tevékenység folytatását a Felügyelőség évente ellenőrizte – mely ellenőrzések az ütemezésnek megfelelően zajlottak le –, nem került sor az egységes környezethasználati engedély olyan módosítására, amely figyelembe veszi a nátrium-hidroxid tározóban való elhelyezését és nagy mennyiségét, illetve szintén nem került sor a nátrium-hidroxid felhasználása vonatkozásában az engedélyben foglaltak betartásának kötelezésére.
A Felügyelőség egyértelműen jogellenesen járt el akkor, amikor kizárólag a vörösiszapról mint nem veszélyes hulladékról vett tudomást, és figyelmen kívül hagyta az ott található tömény lúgot, a nátrium-hidroxidot. Következetesen igyekezett különválasztani a vörösiszap, illetve a nátrium-hidroxid minősítését, nem vett tudomást arról, hogy a két anyag – az üzemben alkalmazott technológiából adódóan – együtt van jelen. A Felügyelőség ezen eljárása az egészséges környezethez fűződő alapvető joggal kapcsolatos visszásságot eredményezett.

2. A létesítményre vonatkozó kárelhárítással kapcsolatos dokumentumok összevetése és értékelése
2.1. Vízminőség-védelmi kárelhárítási terv
A Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság mint illetékes elsőfokú vízügyi hatóság 21.352/1991. számú vízjogi üzemeltetési engedélyében előírta, hogy az Ajkai Timföldgyár környezetvédelmi létesítményei vonatkozásában kárelhárítási tervet kell készíteni. Tekintettel arra, hogy vörösiszap tározótereket és a környezetvédelmi létesítményeket egyaránt az Ajkai Timföldgyár üzemeltette, a két létesítményt együttesen kezelő kárelhárítási tervet42 dolgoztak ki, mely 1993. december 14-én kelt43.
A terv ismerteti a Bakonyi Erőmű Rt. hőerőművénél keletkező salakpernye, illetve a vörösiszap elhelyezésének, a töltésépítés, és a tározófeltöltés módját. Ezen túlmenően bemutatja, hogy a több évtizedes gyakorlat alapján az üzem működésével kapcsolatban milyen baleset, káresemény fordulhat elő. 
A terv szerint a IX. tározó vonatkozásában az „1992. évben komolyabb szilárdsági, illetve állékonysági problémák adódtak”44. Az üzemelés során a IX. kazetta nyugati oldalán a salakpernye töltés lábánál és a rézsűfelületen 1991 novemberétől jelentős mennyiségű víz elszivárgását tapasztalták. A szivárgás csökkentése érdekében bányameddőből és zúzottkőből nyomópadkát építettek többletmegtámasztás és hatékony szivárgóvíz elvezetés céljából. A koncentrált vízfolyások megszüntetése érdekében forrásfoglalással leterhelő kőrakat építésével illetve a gát belső oldalán geotextília terítéssel próbálkoztak eredménytelenül. A kívánt eredményt a salak-pernye gát belső felétől történő vízelterelés hozta meg. 
Az eredetileg „I” jelű X. tározó kazettájánál45 annak két ütemben történő kiépítése miatt46 két üzemállapotot vizsgált meg a terv. E szerint az I. üzemállapot a 204 mBf (Balti-tenger szintje feletti magasság) szintig, a II. üzemállapot a 204-215 mBf szintig történő vörösiszap tározás. A vízminőségi kárelhárítási terv szerint: „A II. üzemállapotnál katasztrófahelyzet, ha a gát szivárgása hirtelen és nagy mértékben megnövekszik esetleg valamilyen erőszakos külső hatásra, a salak-pernye gát progresszíven tönkremegy több méteres szakaszon megnyílik. Ekkor a kiömlő szállítóvízzel nagy mennyiségű vörösiszap is kifolyik és a nyugati vízzáró résfal védőtöltését áthágva Kolontár irányában jelentős területet elönt. Számításaink szerint a kiömlő szállítóvíz és a vörösiszap még az I kazetta 1/3 tározótérfogatának kiürítése esetén sem veszélyezteti Kolontár község lakosságát.”
Ha a salak-pernye gát megrongálódása a tározó dél-nyugati oldalán következne be, a kiömlő szállítóvíz és vörösiszap igen pesszimisztikus esetben elérheti az áthelyezett KPM közút és az áthelyezett MÁV vonal töltés lábát de, annak elöntése nem valószínűsíthető.”47
A tározótér dinamikus stabilitását, a tározóterek illetve azok salak-pernye megtámasztó gátjainak állékonyságát 70MKS48 erősségű földrengés által előidézett veszélyeztetettségre vizsgálták. A terv megállapítása szerint: „A vizsgálatok eredménye szerint a gátak biztonsága min. 1,42. Ez azt jelenti, hogy földrengés esetén a gátrendszernél katasztrófahelyzet nem valószínűsíthető.”
A MAL Zrt. az 1993-ban készült vízminőség-védelmi kárelhárítási tervet 2002-ben aktualizálta és az egységes környezethasználati engedélyezési dokumentáció részeként nyújtotta be a felügyelőségre. A területre vonatkozó terv – az 1993-ban készített változathoz hasonlóan – kiterjed a veszélyes anyagokkal kapcsolatos tevékenységek és az azokkal kapcsolatos káresemények kezelésére is.
2009-ben a MAL Zrt. módosította a vízminőségi kárelhárítási tervet, melyet a Felügyelőség – figyelemmel arra, hogy az megfelel a környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet által meghatározott tartalmi követelményeknek – jóváhagyott49.
A X. tározó falának esetleges átszakadása vonatkozásában a terv az alábbiakat tartalmazza: „A gátszakadás esetén a X. sz. kazettából 200-300.000 m3 víz, valamint a vízfelszín közeléből 50-100.000 m3 vörösiszap kifolyik és a térség alacsonyabban fekvő nyugati területein árvíz jellegű károsodást idéz elő. Az árhullám gyors lefolyása miatt anyagi mentésre minimális lehetőség kínálkozik, ezért a fő hangsúlyt az emberi életek mentésére kell helyezni. A vörösiszaptérség létesítményei közül a IX. sz. szivattyúház és a Kenyeres tanya víz alá kerülnek50. (...)”
„Ha a gátszakadás a X. sz. kazetta D-DNy-i sarkán következne be a lúgos víz és vörösiszap elérheti a közút és a vasútvonal lábát, de annak elöntése nem valószínűsíthető.
A kialakult helyzetben a kazettáktól Ny-ra eső területek talaj- és talajvízének elszennyeződése várható. Védelemre érdemes magas ökológiai társulás nem található itt. A terület mezőgazdasági művelés alatt áll.
A több ezer m3 víz az elöntött területet keresztező Nyíres árkon, valamint a DNY-i sarkon lévő vasúti átereszen keresztül a Tornán, Marcalon és a Rábán keresztül a Dunába jut. Az érintett folyók élővilágában nagymértékű károsodást okoz51.”
A terv a tározó falának átszakadása esetére lokalizációs és kárelhárítási intézkedéseket határoz meg.
A vízminőség-védelmi kárelhárítási tervet a Felügyelőség vízügyi hatósági hatáskörben a vízügyről szóló 1964. évi IV. törvény52, illetve a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény53 (a továbbiakban: Vgtv.), illetve e törvények végrehajtási rendeletei54 alapján hagyta jóvá.
A jelenleg hatályos és a már hatályon kívül helyezett szabályozás a vizek előre nem látható események vagy ismeretlen ok miatt rendkívüli mértékben bekövetkező elszennyeződése esetén nyújt iránymutatást a keletkező károk megelőzésére, elhárítására, illetve mérséklésére. A kárelhárítást üzem esetén – a szabályozásnak megfelelően – üzemi terv alapján kell végrehajtani. A Felügyelőség 2009. február 13-án a jelenleg hatályos a környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet alapján hagyta jóvá a MAL Zrt. vízminőség-védelmi kárelhárítási tervét. A Korm. rendelet 10. §-ának55 megfelelően a felügyelőségnek a tervekkel kapcsolatos kötelezettségek teljesítését a Vgtv.-ben meghatározott vízügyi felügyeleti ellenőrzés során is vizsgálni kell.
A kárelhárítási terv célja, hogy rendelkezésre álljon egy dokumentum, amely iránymutatást nyújt a környezetkárosodás enyhítése, a további környezetkárosodás megakadályozása vonatkozásában. A kárelhárítási tevékenység során biztosítani kell, hogy a környezetkárosodás ne tevődjön át más környezeti elemre, a lehető legkisebb környezeti terheléssel járjon, illetve, hogy ne okozzon környezetveszélyeztetést, illetve környezetkárosodást56. A jogalkotói szándék szerint a kárelhárítási terv környezetre koncentrál és nem terjedhet ki a lakosság életének, életfeltételeinek védelmére, valamint a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény (a továbbiakban: Kat.) hatálya alá tartozó veszélyre, veszélyes tevékenységre, illetve veszélyhelyzetre.

2.2. Katasztrófa-megelőzési és -elhárítási terv
A terület vonatkozásában a MAL Zrt. elkészítette a „Vörösiszap térség katasztrófa-megelőzési és -elhárítási terve” című dokumentumot. A dokumentumot 1999. április 22-én adták ki, majd három ízben57, utoljára 2009. szeptember 1-jén módosították. A terv szerkezetében és szóhasználatában is megegyezik a vízminőség-védelmi kárelhárítási tervvel, módosításai e tervvel összehangoltan, azzal párhuzamosan történtek.
A katasztrófavédelmi tervet a MAL Zrt. laboratóriumi és környezetvédelmi vezetője vizsgálta felül, illetve végezte el a módosításokat, míg szakmai felülvizsgálóként a polgári védelem kirendeltségének vezetőjét tünteti fel a dokumentum58.
A terv szerint katasztrófahelyzetet a következő események idézhetnek elő: „Nagy erősségű földrengés; terrorcselekmény (rongálás, robbantás); háborús bombatámadás.” Rögzíti ezen túlmenően, hogy „gátszakadás csak külső hatásra következhet be”. A terv a vízminőség-védelmi kárelhárítási tervhez képest több lúgos víz kiáramlásával számol: „A gátszakadáskor a X. sz. kazettából 300-400.000 m3 lúgos víz, valamint a vízfelszín közeléből 50-100.000 m3 vörösiszap kifolyik és a térség alacsonyabban fekvő területein árvíz jellegű károsodást idéz elő. Az árhullám gyors lefolyása miatt anyagi mentésre minimális lehetőség kínálkozik, ezért a fő hangsúlyt az emberi életek mentésére kell helyezni. A vörösiszaptérség létesítményei közül a IX. sz. szivattyúház és a Kenyeres tanya víz alá kerülnek59”.
„Ha a gátszakadás a X. sz. kazetta D-DNy-i sarkán következne be a lúgos víz és vörösiszap elérheti a közút és a vasútvonal lábát, de annak elöntése nem valószínűsíthető.
A kialakult helyzetben a kazettáktól Ny-ra eső területek talaj- és talajvízének elszennyeződése várható. Védelemre érdemes magas ökológiai társulás nem található itt. A terület mezőgazdasági művelés alatt áll.
A több ezer m3 víz az elöntött területet keresztező Nyíres árkon, valamint a DNY-i sarkon lévő vasúti átereszen keresztül a Tornán, Marcalon és a Rábán keresztül a Dunába jut. Az érintett folyók élővilágában nagymértékű károsodást okoz60.”
A MAL Zrt. katasztrófavédelmi tervét a cég laboratóriumi és környezetvédelmi vezetője vizsgálta felül, illetve végezte el a módosításokat, míg szakmai felülvizsgálója a polgári védelem kirendeltségének vezetője volt. Szinte szó szerint megegyezik a felügyelőség által jóváhagyott vízminőség-védelmi kárelhárítási tervvel.
Ez a terv nem a Kat. szerinti katasztrófavédelmi terv, illetve a veszélyes ipari üzemen, veszélyes létesítmények vonatkozásában kötelezően elkészítendő belső védelmi terv61. A MAL Zrt. tulajdonában lévő Ajkai Timföldgyár ilyen jellegű tervvel nem rendelkezett, a katasztrófavédelmi hatóság e terv elkészítését az üzem vonatkozásában nem írta elő, illetve ilyen tervet nem hagyott jóvá.
A környezetvédelmi hatóság a vízminőség-védelmi kárelhárítási terven keresztül kizárólag a vízre mint környezeti elemre vonatkozó előírásokat érvényesíthet, a terv tartalmi megfelelőségét kizárólag a hatáskörét és feladatkörét meghatározó jogszabályok által biztosított keretek között vizsgálhatja. Ez a terv nem terjed ki és nem is terjedhet ki a katasztrófát követő, az emberi életek és vagyontárgyak mentésével kapcsolatos feladatokra, azok áttekintésére. A környezetvédelmi hatóságnak tehát nem feladata, és nem is rendelkezik a szükséges szakértelemmel ahhoz, hogy ilyen jellegű tervet jóváhagyjon. Ehhez a megfelelő szakértelemmel rendelkező katasztrófavédelmi hatóság közreműködésére lett volna szükség.
Tekintettel arra, hogy a polgári védelem által jóváhagyott katasztrófavédelmi terv tartalmilag megegyezik a vízminőség-védelmi kárelhárítási tervvel, megállapítható, hogy a létesítmény nem rendelkezett megfelelő, az élet- és vagyonvédelmet középpontba helyező dokumentummal.
A két terv közötti különbség, hogy a tározó falának átszakadása esetére a 2009-es katasztrófavédelmi terv kb. 100.000 m3-rel több lúgos víz kiáramlásával számol, legfeljebb 400.000 m3 lúgos víz, illetve 100.000 m3 vörösiszap tározóból való távozását vázolja fel lehetséges legrosszabb opcióként, ugyanakkor még ebben az esetben sem valószínűsíti Kolontár elöntését.
Tekintettel arra, hogy mindkét terv készítésekor a létesítmény vonatkozásában kiadott vízjogi üzemeltetési engedély szerinti telítettséget vették figyelembe, ez az előrejelzés megalapozottnak minősíthető. Egyik terv sem számolt ugyanakkor azzal, hogy az engedélyezett telítettségi szintet az üzemeltető jelentősen túllépi. Ennek eredményeként kerülhetett sor arra, hogy a maximálisan valószínűsített helyett kb. két és félszer annyi, kb. 1.000.000 m3 tömény lúgban szuszpendált vörös iszap öntötte el a környező települések egy részét.
A Felügyelőség által nyilvántartott adatok szerint a létesítmény kapcsán 2006 és 2010 között összesen hatvanhét alkalommal került sor az egységes környezethasználati engedélyköteles tevékenységhez kapcsolódó eljárásokra. Így számos alkalommal került sor a tevékenység komplex ellenőrzésére62, hulladékgazdálkodási63, a szennyvízkibocsátás64, levegőtisztaság-védelmi65, vízügyi felügyeleti és vízvédelmi, a vízkészletjárulékkal, illetve a felszín alatti vízvédelmi adatlappal kapcsolatos ellenőrzésekre66,, közérdekű bejelentések kivizsgálására, illetve egyéb hatósági eljárásra. 
Emellett azonban a X. tározó telítettségét, a vízjogi engedélyben foglalt előírások betartását hatásköri vita67 miatt egyetlen hatóság sem ellenőrizte. Annak ellenére, hogy a létesítmény vízjogi létesítési engedély alapján épült, a létesítmény vízügyi felügyeleti ellenőrzésére nem került sor. A környezetvédelmi és vízügyi hatóságot érintő átszervezés eredményeként az egységes zöldhatósági hatáskörrel felálló felügyelőség nem vizsgálta meg az addig kiadott vízjogi engedélyeket, illetve nem tisztázta feladatát a kérdéses engedélyezési eljárás vonatkozásában. Vagyis a vörösiszap tározó ugyan rendelkezett vízjogi engedéllyel, azonban az engedélyben foglaltak betartását, így pl. a tározók állékonyságát, statikáját 2002-t követően egyetlen hatóság - sem a felügyelőség, sem a jegyző, sem más hatóság nem ellenőrizte.
Az érintett hatóságok együttműködésének, a hatáskörrel rendelkező hatóság eljárásának hiánya az egészséges környezethez fűződő alapvető joggal kapcsolatos visszásságot idézett elő.

3. A katasztrófavédelem speciális szempontjainak érvényesíthetősége
3.1 A Seveso II. Irányelv alkalmazhatósága a létesítmény vonatkozásában
A Tanács 1996. december 9-i veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről szóló 96/82/EK Irányelvének (a továbbiakban: Seveso II. Irányelv) 2. cikke szerint az Irányelvet azokra az üzemekre kell alkalmazni, ahol veszélyes anyagok olyan mennyiségben vannak jelen, amely egyenlő vagy meghaladja az I. melléklet megfelelő oszlopában felsorolt mennyiségeket.
A Seveso II. Irányelv 3. cikk 4. pontja alapján „veszélyes anyag” az 1. melléklet 1. részében felsorolt vagy az 1. melléklet 2. részében rögzített kritériumokat kielégítő anyag, keverék vagy készítmény, amely nyersanyagként, termékként, melléktermékként, maradékként vagy köztes termékként van jelen, beleértve azokat az anyagokat is, amelyekről indokoltan feltételezhető, hogy baleset alkalmával keletkezhetnek.
Az Irányelv I. mellékletének 2. része értelmében: „(...) olyan anyagok és készítmények esetében, amelyeket nem osztályoztak veszélyes anyagként (…) (például hulladék), de amelyek mindazonáltal jelen vannak vagy valószínűleg jelen vannak egy üzemben és amelyek az üzemben megállapított feltételek mellett a súlyos balesetek potenciális lehetősége szempontjából egyenértékű tulajdonságokkal rendelkeznek vagy valószínűleg ilyen tulajdonságokkal rendelkezhetnek, az ideiglenes osztályozási eljárást kell alkalmazni a megfelelő irányelv vonatkozó cikke szerint.”
Az Irányelv előbb hivatkozott előírását a Kat. végrehajtási rendelete tartalmazza. A veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 18/2006. (I. 26.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 18/2006. (I. 26.) Korm. rendelet) I. mellékletének 2. táblázatához fűzött megjegyzés szerint a vegyi anyagok és készítmények veszélyességi osztályba sorolása a kémiai biztonságról szóló 2000. évi XXV. törvény (a továbbiakban: Kb.tv.) és végrehajtási rendelete szerint történik. Olyan anyagok és készítmények esetében, amelyeket nem a Kb.tv. és végrehajtási rendelete szerint kell veszélyes anyagként osztályozni (például a hulladékok), de amelyek jelen vannak vagy jelen lehetnek egy veszélyes ipari üzemben, és amelyek az üzemben megállapított feltételek mellett a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek potenciális lehetősége szempontjából egyenértékű tulajdonságokkal rendelkeznek vagy valószínűleg ilyen tulajdonságokkal rendelkezhetnek, azoknak a veszélyességi osztályozását a rájuk vonatkozó külön jogszabályok vagy vizsgálati módszerek alapján kell elvégezni, a táblázat 1. oszlopába történő besorolásukra alkalmas módon.
Fentiek értelmében a veszélyes anyagokkal kapcsolatos intézkedések körébe beletartozhatnak az olyan hulladékokkal kapcsolatos intézkedések, mely hulladékok a veszélyes anyagokéval egyenértékű tulajdonságokkal rendelkezhetnek.
A Seveso II. Irányelv ugyanakkor a mérgező, illetve a robbanásveszélyes anyagokat tekinti veszélyes anyagnak, fogalomrendszere kizárólag ebben a körben alkalmazható. A Seveso II. Irányelv, illetve a veszélyes hulladékokról szóló EGK Irányelv68 rendszere a nátrium-hidroxid tekintetében nem összeegyeztethető. Annak ellenére, hogy a nátrium-hidroxid maró hatású veszélyes hulladéknak minősül, kizárólag az EGK Irányelv értelmezésében tekinthető veszélyesnek, a Seveso II. irányelv hatálya alá mint veszélyes anyag nem sorolható be69.
A Seveso II. Irányelv hatálya alá hazánkban 2009. év végén 80 alsó- és 63 felső küszöbértékű üzem70. 2010. év végén 89 alsó és 71 felső küszöbértékű üzem tartozott71. Az üzemek többsége gázipari, műtrágya raktározási, illetve olajipari tevékenységet folytat, timföld előállításával kapcsolatos, illetve alumíniumipari tevékenység a felsorolásban nem található. A katasztrófavédelem a felső küszöbértékű üzemeket évente, az alsókat kétévente ellenőrzi.
A Seveso II. Irányelv rendelkezéseit áttekintve tehát megállapítható, hogy az Ajkai Timföldgyárban végzett tevékenység nem tartozik a Seveso II. irányelv hatálya alá, illetve a katasztrófa bekövetkeztekor nem volt hatályban olyan hazai rendelkezés, amely biztosította volna, hogy a létesítmény engedélyezési eljárásában - amennyiben az nem minősül a Seveso II. Irányelv hatálya alá tartozónak - a katasztrófavédelmi hatóság részt vegyen. Így annak ellenére, hogy a környezetvédelmi hatóság az egységes környezethasználati engedélyben a működés során felhasznált nátrium-hidroxidot veszélyes hulladékként nevesítette, mivel az a katasztrófavédelmi fogalomhasználat szerint nem minősült veszélyes anyagnak, a katasztrófavédelem az engedélyezésben semmilyen módon nem vett részt.
A Kat. rendelkezéseinek72 megfelelően veszélyes ipari üzem, veszélyes létesítmény építési engedélye, használatbavételi engedélye, továbbá veszélyes tevékenység megkezdésének engedélyezése csak a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság katasztrófavédelmi engedélye alapján adható, ugyanakkor az Ajkai Timföldgyár nem tartozott e szabályozás hatálya alá.
Bár a Seveso II. Irányelv alkalmazhatósága az Ajkai Timföldgyár vonatkozásában nem állapítható meg, a létesítmény veszélyessége – melyet a bekövetkezett, tíz ember életét követelő katasztrófa is igazolt – indokolta volna a katasztrófavédelem fokozott jelenlétét a létesítményre vonatkozó engedélyezési eljárásban.
Az uniós jog által előírt szabályozásnál a magyar jog szigorúbb előírásokat is meghatározhat, erre azonban nem került sor. A katasztrófavédelmi hatóság nem jelezte, a jogalkotó pedig nem érzékelte a katasztrófavédelmi szabályozás kiterjesztésének szükségességét, sőt, a környezetvédelmi hatóság eljárásában való részvételét is.

3.2 A katasztrófavédelem szempontjainak érvényesülése a környezetvédelmi, konkrétan az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban
A Seveso II. Irányelv alkalmazhatóságának hiánya miatt vizsgáltuk, hogy a katasztrófavédelem ágazatokon túlmutató szempontjai más módon érvényesültek-e a létesítmény környezetvédelmi engedélyezése során.
A MAL Zrt. Ajkai Timföldgyárára vonatkozó komplex környezetvédelmi – vagyis az egységes környezethasználati – engedélyezési eljárás 2005. április 1-jén indult, melyet a felügyelőség az eljárás megindításakor hatályos az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 193/2001. Korm. rendelet) alapján folytatott le. A 193/2001. Korm. rendelet 7. §-a annak 4. számú mellékletére utalva határozza meg a bevonandó szakhatóságok körét73. A 4. számú melléklet elkülönítette a minden esetben kötelezően, illetve a hatásköri érintettség esetén, az eljáró hatóság mérlegelésétől függően bevonandó szakhatóságok körét.
A Felügyelőség a jogszabályi előírásnak megfelelően az eljárásba bevonta az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat illetékes megyei intézetét, mérlegelési jogkörben pedig építésügyi hatóságként Ajka Város Jegyzőjét.
A katasztrófavédelmi szakhatóság bevonására az eljárásba nem került sor, annak ellenére, hogy a Felügyelőség által kiadott egységes környezethasználati engedély az üzem működése során keletkező hulladékok között említi a „veszélyes anyagot tartalmazó iszapok és szűrőpogácsák”74 körét, keletkezésük mennyiségeként 5000 t/év volument jelöl meg. Vagyis, miközben az egységes környezethasználati engedély nevesíti a veszélyes anyagok jelenlétét a timföldgyártás során alkalmazott technológiában, a felügyelőség a katasztrófavédelmi hatóságot még sem vonta be, holott az akkor hatályos 193/2001. Korm. rendelet alapján – a Kat. és a Seveso II. Irányelv rezsimjét figyelembe véve – lehetősége lett volna arra, hogy a felügyelőség szakhatóságként bevonja a katasztrófavédelmet annak érdekében, hogy az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban a katasztrófavédelem szakértelme biztosított legyen.
Az engedélyezési eljárás ideje alatt hatályba lépett75 a környezeti hatásvizsgálati és az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásról szóló 314/2005. (XII. 25.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 314/2005. Korm. rendelet) tizenhét szakhatóság bevonását tette lehetővé76. Ezek közül az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat illetékes megyei intézetét minden esetben, a többi szakhatóságot hatásköri érintettség esetén az eljáró környezetvédelmi hatóság döntésétől függően kellett az eljárásba bevonni. Így a lakosság életének, életfeltételeinek védelmére kiterjedően a külön jogszabály szerinti alsó küszöbértéket el nem érő veszélyes anyagot tároló, előállító, felhasználó tevékenységnél77, valamint a külön jogszabály szerinti alsó küszöbértéket elérő vagy meghaladó veszélyes anyagot tároló, előállító, felhasználó tevékenységnél78 a katasztrófavédelmi hatóságot nevesítette eljáró szakhatóságként.
Az előzőek alapján a Felügyelőségnek az egységes környezethasználati engedély 2006. évi módosítása során lehetősége volt arra, hogy a katasztrófavédelmi hatóságot megkeresse, erre azonban nem került sor.
A szakhatósági rendszer jelenlegi szabályozását vizsgálva az állapítható meg, hogy a környezetvédelmi, természetvédelmi, vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet79 (a továbbiakban: 347/2006. Korm. rendelet) 4. számú melléklete kilenc szakhatóság bevonására ad lehetőséget. A bevonandó szakhatóságok között azonban sem az építésügyi hatóság, sem a településrendezési követelmények érvényesítéséért felelős jegyző, sem a katasztrófavédelmi hatóság nem szerepel.
A 347/2006. Korm. rendelet 2009. március 1-jétől hatályos rendelkezései szerint előzetes vizsgálati, környezeti hatásvizsgálati és egységes környezethasználati engedélyezési eljárásában, a veszélyes anyagok és készítmények tárolása, előállítása, felhasználása, továbbá a veszélyes hulladékok kezelése tárgyában, veszélyes hulladékokkal kapcsolatos eljárásban hozott határozatát az illetékes megyei katasztrófavédelmi igazgatósággal, a főváros területén a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatósággal is közölni kell80.
A katasztrófavédelmi hatóság tehát az új szabályozás szerint átkerült az értesítendő hatóságok körébe, így jelenleg nincs jogszabályi lehetőség arra, hogy az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban részt vegyen. A katasztrófavédelmi hatóság – a szakhatósági jelenlétének hiánya, illetve a Seveso II. Irányelvvel kapcsolatban fentiekben ismertetett helyzet miatt – elvesztette eljárási lehetőségét, miközben az ilyen esetekben a jelenleginél sokkal szélesebb körben kellene megvizsgálni egy tevékenység vagy beruházás lehetséges következményeit, hatásait.
A katasztrófavédelem a vonatkozó előírások alapján csak akkor vizsgált81 egy üzemet, ha az a Seveso II. Irányelv hatálya alá tartozott. Ebben a minősítési eljárásban a katasztrófavédelmi hatóság az eljáró hatóság, melyben viszont a környezetvédelmi hatóság szakhatósági jelenléte nem biztosított.
Az Ajkai Timföldgyár területén bekövetkezett, a MAL Zrt. ipari tevékenységével kapcsolatos baleset nemcsak a környezetvédelem (környezeti kár), hanem a katasztrófavédelem fogalomrendszerével is leírható. A tározó falának átszakadását követően elsődleges feladat az emberi életek és vagyontárgyak mentése volt, mely feladatok végrehajtása egy minden részletében kidolgozott, előre elkészített és koreografált terv keretében kellett volna, hogy megtörténjen. Ennek megfelelően az egészséges környezethez való joggal, az emberi életek védelmével, illetve a vagyonvédelemmel nem összeegyeztethető, hogy a katasztrófavédelmi hatóság az eljárásban miért nem vett részt, illetve szakhatósági részvétele jelenleg miért nem biztosított.
A jogalkotó az ügyféli terhek csökkentése érdekében számos esetben szüntetett meg – a párhuzamos eljárások elkerülésére hivatkozással – szakhatósági hatásköröket. A jelenleg hatályos szabályozás alapján így a katasztrófavédelmi hatóság és a felügyelőség nem vesznek részt egymás eljárásaiban, elszigetelten, a másik hatóság tevékenységéről nem tudva hozzák meg döntéseiket. A hatáskörök túlzott lehatárolása, szisztematikus elkülönítése, a komplex hatósági szemlélet hiánya az egészséges környezethez fűződő alapvető joggal kapcsolatos visszásságot eredményezett.
Az Ajkai Timföldgyárhoz hasonló létesítmények vonatkozásában az érintett hatóságoknak és szakhatóságoknak (környezetvédelmi, természetvédelmi, vízügyi, építésügyi hatóság, katasztrófavédelem, stb.) az eljárás valamennyi szakaszában jelen kellene lenniük annak érdekében, hogy megfelelő információval rendelkezzenek a létesítményre vonatkozóan az engedélyezés minden fázisában, ideértve természetesen az engedélyben szereplő feltételek és a veszélyeztetés és károkozás nélküli működés általános követelményeinek a betartását. E mellett a szakhatósági részvétel fontos célja a szakterületi jogszabályi előírások érvényesítése. A szakhatóság által tett kikötések kötelezőek az eljáró hatóságra nézve, így a hatóság és a szakhatóság az engedélyezés vonatkozásában közösen dönt. 
Kiemelkedően fontos a különböző szaktudással rendelkező szakhatóságok részvétele ezekben az eljárásokban, tekintettel arra, hogy komplex tevékenységek esetén lehetetlen ágazati, szektorális megközelítéssel jó döntéseket hozni, amely minden szempontot figyelembe vesz. Részvételük az eljárásban a megvalósítás nyomon követését és lehetőséget hivatott biztosítani a hatóságok folyamatos kommunikációjára. 
A vörösiszap katasztrófa és a hatósági rendszer anomáliái jól mutatják, hogy a jelenlegi szakhatósági közreműködési szisztéma felülvizsgálatra szorul, mert az nem kellően veszi figyelembe a komplex, a több hatóság együttes döntését igénylő bonyolult engedélyezési ügyeket. A szakhatósági eljárások számának, az eljárási határidők csökkentése kizárólag az egyszerűbb ügyeknél jelenthet előrelépést. Az összetett, számos hatóság szaktudását igénylő ügyekben ugyanakkor – ahogy azt jelen vizsgálat is mutatja – rendkívül súlyos, nem kívánt következményekkel is járhat.

4. Környezetvédelmi biztosíték
A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Kvt.) a környezet védelmét nemcsak direkt, hanem indirekt szabályozó eszközökkel is biztosítani kívánta. A jogalkotó a környezetjogi szabályozásban a hagyományos közigazgatási szabályozás eszközei mellett, a gazdasági szabályozásnak, vagyis a közvetett befolyásoló eszközöknek is nagy szerepet szán. Ilyen a károsodás felszámolásához pénzügyi forrásokat biztosító környezetvédelmi biztosíték jogintézménye.
A Kvt. 101. § (5) bekezdése szerint környezethasználó külön kormányrendeletben meghatározott tevékenységéhez környezetvédelmi biztosíték adására köteles, továbbá a tevékenységével okozható előre nem látható környezetkárosodások felszámolása finanszírozásának biztosítása érdekében – külön jogszabályban meghatározott feltételek esetén – környezetvédelmi biztosítás kötésére kötelezhető. A környezethasználó a külön kormányrendeletben meghatározottak szerint környezetvédelmi céltartalékot képezhet a jövőben valószínűleg vagy bizonyosan felmerülő környezetvédelmi kötelezettségeire. E § (6) bekezdése rögzíti továbbá, hogy a biztosíték formáját és mértékét, felhasználásának feltételeit, elszámolásának és nyilvántartásának szabályait, továbbá a környezetvédelmi biztosítás szabályait a Kormány rendeletben állapítja meg.
A Kvt. hatályba lépése óta a környezetvédelmi biztosíték adására vonatkozó részletszabályokat meghatározó kormányrendelet nem született meg, vagyis a végrehajtásra vonatkozó szabályok hiányában a Kvt. rendelkezései nem hajthatók végre.
A környezetvédelmi biztosítékra vonatkozó részletszabályok alkalmazása esetén lehetőség lett volna arra, hogy a káreseményt követő azonnali intézkedések pénzügyi fedezetét az üzemeltető által adott biztosítékból fedezzék.
A 2012. január 1-jétől hatályos Alaptörvény biztosítja a korábbi környezetvédelmi jogértelmezések folytonosságát, annak alapjainak a fenntartásával, az egészséges környezethez való jog kimondásával és megerősítésével. Legmagasabb szintű jogi normánk nemcsak az egészséges környezethez való jogot mint alkotmányos alapjogot nevesíti, hanem rögzíti a szennyező fizet alapelvét is82. E szabály Alaptörvénybe illesztésével a jogalkotó egyértelműen kiemeli jelentőségét és érvényesítésének szükségességét, mely alátámasztja a környezetvédelmi biztosítékadásra vonatkozó rendszer kidolgozásának fontosságát.
A környezetre veszélyes tevékenységek vonatkozásában kiemelkedően fontos, hogy már a tevékenység megkezdését megelőzően rendelkezésre álljon az esetleges környezeti kár kompenzációját biztosító összeg, amely garancia arra, hogy a jogalkotó ilyen formában is érvényesítse ezt a környezeti alapelvet.
A Kvt. hatályba lépése, 1995. december 19. napja óta a jogalkotó elmulasztotta a környezetvédelmi biztosítékra vonatkozó szabályok megalkotását, a környezetre veszélyes tevékenységek kapcsán a megfelelő garanciarendszer kialakítását. Ezzel az egészséges környezethez való jog vonatkozásában visszásságot okozott.

Összegzés
A környezetvédelmi hatóságot az egységes környezethasználati engedélyhez kötött tevékenységek, létesítmények engedélyezése, illetve az üzemeltetés kapcsán számos ellenőrzési kötelezettség terheli. Az ellenőrzési kötelezettség teljesítése alapvető eszköze a hatósági határozatokban rögzített előírások kikényszerítésének, ugyanakkor azoknak nem elég csak formálisan megfelelni. Erre mutat rá az a tény, hogy tárgyi ügyben sem került sor az egységes környezethasználati engedélyben foglaltaknak megfelelően a nátrium-hidroxid felhasználásának ellenőrzésére.
A MAL Zrt. a tározóban nemcsak vörösiszapot, hanem nátrium-hidroxidot is tárolt, jóval nagyobb mennyiségben, mint amennyit a technológiába visszavezetett. A Felügyelőség a tározó tartalmát, így az ott tárolt lúg szintjét, a tározóban lévő anyag összetételét nem ellenőrizte. Annak ellenére, hogy tudomása volt az alkalmazott technológiáról, arról, hogy a tározó annak működése idején nem pusztán vörösiszap, hanem a lúg tárolására is szolgál, az engedélyezési eljárás során nem vette figyelembe, nem ellenőrizte az engedélyben foglaltak betartását, azt, hogy a nátrium-hidroxidot a technológia során maradéktalanul felhasználják-e.
A Felügyelőség egyértelműen jogellenesen járt el akkor, amikor kizárólag a tározóban elhelyezett vörösiszapról rendelkezett és a tömény lúgot nem vette figyelembe a létesítmény minősítése során. Nem vett tudomást továbbá arról sem, hogy a két anyag – az üzemben alkalmazott technológiából adódóan – együttesen van jelen, a tározóban a vörösiszap és a tömény lúg elegyének elhelyezésére kerül sor.
A létesítmény nem rendelkezett a katasztrófavédelmi törvény szerinti belső védelmi tervvel, az emberi életek, illetve ingóságok mentése vonatkozásában irányadó dokumentum a katasztrófa idején és azt követően nem állt rendelkezésre. A katasztrófavédelmi hatóság az üzem engedélyezésében semmilyen formában, sem eljáró hatóságkent, sem szakhatóságként nem vett részt.
Az üzemeltető tevékenysége és a vízjogi engedélyben foglaltak ellenőrzésének hiánya miatt a vízjogi üzemeltetési engedélyben rögzített telítettségi szintet jelentősen túllépték, így a maximálisan valószínűsített helyett kb. kétszer annyi, kb. 1.000.000 m3 tömény lúgban szuszpendált vörös iszap öntötte el Kolontár, Devecser és Somlóvásárhely települések egy részét. A X. tározó telítettségét, a vízjogi engedélyben foglalt előírások betartását hatásköri vita miatt egyetlen hatóság sem ellenőrizte. 
Az ügyféli terhek csökkentésére hivatkozással a jogalkotó számos esetben megszüntette a szakhatósági hatásköröket. Emiatt a jelenleg hatályos szabályozás alapján a katasztrófavédelmi hatóság és a környezetvédelmi hatóság nem vesz részt egymás eljárásaiban, elszigetelten, a másik hatóság tevékenységéről nem tudva hozzák meg döntéseiket. Így a szakértelemmel rendelkező szakhatóságok részvétele az eljárásokban nem biztosított. A vörösiszap katasztrófa egyértelműen rámutatott arra, hogy a hatósági szervezetrendszer nem megfelelő átalakítása, a hatáskörök indokolatlan megszüntetése emberi életeket is követelő eredménnyel járhat. Ennek fényében indokolt a hatósági és szakhatósági szervezetrendszer újragondolása.
A környezetvédelmi törvény hatályba lépése óta, másfél évtizede nem került sor a környezetvédelmi biztosítékadás rendszerének kidolgozására, mellyel a jogalkotó az egészséges környezethez való joggal kapcsolatos visszásságot okozott.

Intézkedéseim
Az Ajbt. 37. § alapján felkérem Magyarország Kormányát, hogy
1.	a környezetvédelmi, illetve katasztrófavédelmi hatóságoknak az egyes eljárásokban való részvétele biztosítása érdekében, vizsgálja felül a jelenlegi hatósági és szakhatósági rendszert

2.	az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban biztosítsa 
·	a településrendezési eszközökkel való összhang megteremtése érdekében a települési önkormányzat jegyző,
·	az építményekre vonatkozó építésügyi követelmények érvényesülése érdekében az adott általános vagy sajátos építményfajta építésügyi engedélyezésére jogosult építésügyi hatóság,
·	a veszélyes anyagot előállító, felhasználó, tároló vagy kezelő tevékenység esetében a megyei katasztrófavédelmi igazgatóság, alsó vagy felső küszöbértéket meghaladó tevékenység esetében az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság
szakhatósági részvételét.
3.	a Kvt. 101. § (5) bekezdése alapján alkossa meg a környezetvédelmi biztosítékra vonatkozó szabályokat.

Budapest, 2012. június 13.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 A jövő nemzedékek országgyűlési biztosának 619/38/2010. számú állásfoglalása az Ajkai Timföldgyár területén bekövetkezett vörösiszap katasztrófa építésügyi jogi és hatósági háttere vonatkozásában, 2011. április 7.
2 2012. január 1-jén hatályba lépett a katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXVIII. törvény. Tekintettel arra, hogy a katasztrófa bekövetkezésének időpontjában a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény volt hatályban, e jogszabály rendelkezéseinek érvényesülését vizsgáltam.
3 1993. és 1998. között a VIII. számú kazettával felváltva üzemeltették.
4 Európai Parlament és a Tanács 2006. március 15-i 2006/21/EK irányelve az ásványinyersanyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséről és a 2004/35/EK irányelv módosításáról
5 http://www.mbfh.hu/gcpdocs/200902/utmutato_banyaszati_hulladek_kezeles_szabalyozashoz.pdf Útmutató a bányászati hulladék-kezelés szabályozása gyakorlati alkalmazásához (Magyar Bányászati és Földtani Hivatal, 2009. január)
6 Ajka Város Jegyzője
7 Fővárosi Ítélőtábla 3.Kpkf.51.530/2010/4. szám
8 Az engedély érvényességi idejét a Felügyelőség határozott időtartamban, 2005. december 31-i időpontban állapította meg.
9 A Közép-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség elnevezése az időközben bekövetkezett szervezeti változások eredményeként Közép-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőségre változott.
10 A KöM rendelet 1. számú melléklete szerint a timföldgyártásból származó vörösiszap a következő két kategóriába sorolható: 01 03 07* EWC kód (veszélyes hulladék) fémtartalmú ásványok fizikai és kémiai feldolgozásából származó, veszélyes anyagokat tartalmazó egyéb hulladékok; 01 03 09 EWC kód (nem veszélyes hulladék) timföld termeléséből származó vörösiszap, amely különbözik a 01 03 07-től
11 A MAL Zrt. a kérelmet 2003. július 7-én nyújtotta be.
12 Analitikai Tanszék ICP elemzések, Föld- és Környezettudományi Tanszék XRD és XRFS mérések
13 A műszaki vélemény 2003. június 24-én kelt.
14 A Korm. rendelet a kérelem benyújtásakor hatályos rendelkezése: „4. § (1) A hulladékjegyzékben nem szereplő, illetve oda be nem sorolható, valamint ismeretlen összetételű, ezért veszélyes hulladékként kezelendő hulladékok veszélytelenségének vagy veszélyességének megállapítását a hulladék termelője vagy kezelője a Környezet- és Természetvédelmi Főfelügyelőségtől kérheti, minősítési eljárásban.”
A Korm rendelet 2003. december 4-én hatályba lépett, jelenleg is hatályos rendelkezése: „4. § (1) A hulladék besorolását - annak veszélyességére tekintettel - a hulladék termelője, vagy ha az nem állapítható meg, akkor a birtokosa köteles elvégezni külön jogszabályban foglaltak figyelembevételével.
(2) Amennyiben a termelő vagy a birtokos a besorolási kötelezettségének nem vagy hibásan tesz eleget, a termelő, birtokos telephelye szerint illetékes környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőség a hulladék besorolását a külön jogszabály előírásainak figyelembevételével határozatban állapítja meg”.
15 2005. december 31-i érvényességi idővel
16 2001. október 30-án lépett hatályba, amely a Kvt. alapján a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálta.
17 A 30010-61/2004. és 30010-94/2004. számú határozat
18 01 03 09 EWC kód
19 06 05 03 EWC kód
20 06 02 04* EWC kód
21 11 01 07* EWC kód
22 9. Hulladékgazdálkodási előírások, 9.01. A kezelhető hulladékok fajtája és mennyisége b.) pont
23 A Tanács 1991. december 12-i 91/689/EGK irányelve a veszélyes hulladékokról 1. cikk (4) bekezdés: „(4) E rendelet alkalmazásában „veszélyes hulladék”: - az a hulladék, amely szerepel a 75/442/EGK irányelv 18. cikke szerinti eljárásnak megfelelően, ezen irányelv I. és II. melléklete alapján, ezen irányelv végrehajtását legalább hat hónappal megelőzően létrehozott jegyzéken. Ezeknek a hulladékoknak rendelkezniük kell a III. mellékletben felsorolt egy vagy több tulajdonsággal. A jegyzékben figyelembe veszik a hulladék eredetét és összetételét, valamint ha az szükséges, a koncentráció határértékeit. Ezt a jegyzéket rendszeresen felülvizsgálják, és szükség szerint az említett eljárással átdolgozzák, - bármely más hulladék, amely valamely tagállam megítélése szerint rendelkezik a III. mellékletben felsorolt tulajdonságok valamelyikével. Ezekről az esetekről tájékoztatják a Bizottságot, és a jegyzékbe történő felvétel érdekében azokat felülvizsgálják a 75/442/EGK irányelv 18. cikke szerinti eljárással.”
24 A 91/689/EGK irányelv 2008. december 12-től hatályba lépett módosítása szerint az 1. cikk (4) bekezdés szövege a következő: „Az irányelv alkalmazásában »veszélyes hulladék« a Bizottság 2000/532/EK határozata által ezen irányelv I. és II. melléklete alapján felállított listán veszélyes hulladékként osztályozott hulladékok. Ennek a hulladéknak rendelkeznie kell a III. mellékletben felsorolt egy vagy több tulajdonsággal. A jegyzékben figyelembe veszik a hulladék eredetét és összetételét, valamint ha az szükséges, a koncentráció határértékeit.”
25 Európai Parlament és Tanács 2008. november 19-i 2008/98/EK irányelve a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről hatályon kívül helyezte a 91/689/EGK irányelvet 2010. december 12-i hatállyal.
26 A Bizottság 2000. május 3-i 2000/532/EK Határozata a hulladékjegyzéknek a hulladékokról szóló 75/442/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében történő meghatározásáról szóló 94/3/EK határozat, valamint a veszélyes hulladékok jegyzékének a veszélyes hulladékokról szóló 91/689/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (4) bekezdése értelmében történő meghatározásáról szóló 94/904/EK tanácsi határozat felváltásáról
27 Melléklet a hulladékok jegyzéke a hulladékokról szóló 75/442/EGK irányelv 1. cikkének a) pontja és a veszélyes hulladékokról szóló 91/689/EGK irányelv 1. cikkének (4) bekezdése értelmében
28 A 84/449/EGK bizottsági irányelvvel módosított 67/548/EGK irányelv V. mellékletében, illetve a 67/548/EGK irányelvet a műszaki fejlődéshez megfelelően hozzáigazító irányelvekben
29 A 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet 01 03 07* EWC kód (veszélyes hulladék) fémtartalmú ásványok fizikai és kémiai feldolgozásából származó, veszélyes anyagokat tartalmazó egyéb hulladékok 01 03 09 EWC kód (nem veszélyes hulladék) timföld termeléséből származó vörösiszap, amely különbözik a 01 03 07-től
30 Lásd a 12. számú lábjegyzetet
31 Lásd a 13. számú lábjegyzetet
32 A Bizottság 2000. május 3-i 2000/532/EK határozata
33 Melléklet A hulladékok jegyzéke a hulladékokról szóló 75/442/EGK irányelv 1. cikkének a) pontja és a veszélyes hulladékokról szóló 91/689/EGK irányelv 1. cikkének (4) bekezdése értelmében 06 02 lúgok termeléséből, kiszereléséből, forgalmazásából és felhasználásából származó hulladékok, 06 02 04* nátrium- és kálium-hidroxid
34 A hulladékok jegyzékéről szóló 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet 1. számú melléklet, 06 Szervetlen kémiai folyamatokból származó hulladékok
35 A műszaki vélemény 2003. június 24-én kelt.
36 A hulladékok jegyzékéről szóló 16/2001. (VII. 18.) KöM rendelet 1. § (3) bekezdés bevezető szövegrész
37 A MAL Zrt. a katasztrófát követően technológiaváltást hajtott végre
38 01 03 09 EWC kód
39 06 05 03 EWC kód
40 06 02 04* EWC kód
41 Ezt a megállapítást alapozza meg a Jelentés későbbi része, tekintettel arra, hogy a vízminőségi kárelhárítási tervben szereplő 2-300.000 ezer m3 helyett 1.000.000 m3 vörösiszap és nátriumhidroxid öntötte el a térséget..
42 Az Ajaki Timföldgyár vörösiszap tárolótér és környezetvédelmi létesítményeinek kárelhárítási terve MÉLYÉPTERV Kultúrmérnöki Kft. 92-302. nyilvántartási számú irata
43 Az iraton megjegyzésként szerepel, hogy a Közép-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség 1993. augusztus 25-én kelt, 30610-7/93. számú levelében kért kiegészítést a tervező a kárelhárítási tervbe beépítette.
44 MÉLYÉPTERV Kultúrmérnöki Kft. 92-302. nyilvántartási számú irata 8. oldal
45 A vízügyi hatóság 21.473-4/1997. számon 1997. december 10-én adott ki vízjogi üzemeltetési engedélyt határozatlan időre, majd az engedélyt a működés feltételeinek lényeges módosítása nélkül két alkalommal (23.911/2000., 20.730/2002.) módosította. A 2002-es módosítás kapcsán az üzemeltetési engedély érvényességi idejének végét 2012. január 31. napjában határozta meg.
46 A vízügyi hatóság a töltésépítési munkák I. üteme során a salakpernye töltést 205,0 mBf (Balti-tenger szintje feletti magasság), az utóülepítőét 200,0 mBf szintig engedélyezte és előírta, hogy minden további magasításhoz újabb vízjogi létesítési engedélyt kell kérni. A 20.839/1996. számú vízjogi létesítési engedély a töltés vonatkozásában 216,5 mBf-ben, az utóülepítő tekintetében 210,0 mBf-ben határozta meg a végleges szintet, tehát 1996-ban 11,5, illetőleg 10 méterrel emelték a gátak szintjét.
47 MÉLYÉPTERV Kultúrmérnöki Kft. 92-302. nyilvántartási számú irata, 39. oldal
48 A földrengés helyi intenzitásának mérésére az MKS- (Medvegyev-Sponheuer-Karnik-féle) skálát, vagy az európai makroszeizmikus skálát (EMS) használják. Ezekben az a közös, hogy 12-fokozatú, ún. tapasztalati skálák. Az egyes fokozatú rengés csak műszerrel mutatható ki, a tizenkettesnél minden emberi létesítmény elpusztul. A legenyhébb károk a 6. fokozatnál jelennek meg, az épületek sérülésére is ennél a fokozatnál lehet számítani.
49 A Felügyelőség 2009. február 13-i kelt 2315/09. számú levelével tájékoztatta a MAL Zrt.-t a módosított vízminőség-védelmi kárelhárítási terv jóváhagyásáról.
50 A terv szerint közvetlenül veszélyeztetett területek:
• a IX. sz. kazetta és Kolontár közötti közlekedési út,
• a IX. sz. kazetta D-i oldalán, a közlekedési út másik felén lévő Veres Kristály épülete és az ott dolgozók,
• a IX. sz. kazetta és Kolontár közötti Budapest-Szombathely vasútvonal szakasza,
• a vörösiszaptérség és Kolontár közötti mezőgazdasági terület,
• a lefolyási irányba eső, az új és a felhagyott vasútvonal között lévő lakóépületek és azok lakói.
51 Kárelhárítási terv MAL Zrt. Ajkai Telephely, 48. oldal
52A vízügyről szóló 1964. IV. törvény III. fejezet a vizek mennyiségi és minőségi védelméről
53 A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény 18-19. §
54 A vízügyről szóló 1964. IV. törvény végrehajtására kiadott 32/1964. (XII. 13.) Korm. rendelet, 132/1997. (VII. 24.) Korm. rendelet (hk.), a vízminőségi kárelhárítással összefüggő feladatokról (hk.), 21/1999. (VII. 22.) KHVM-KöM együttes rendelet a vízminőségi kárelhárítással összefüggő üzemi tervek készítésének, karbantartásának és korszerűsítésének szabályairól (hk.), jelenleg hatályos: 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet a környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről
55 A környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet 10. §
56 A környezetkárosodás megelőzésének és elhárításának rendjéről szóló 90/2007. (IV. 26.) Korm. rendelet 2. §
57 Első kiadás 1999. április. 22.; második kiadás 2002. október 01.; 7-10., 14., 21. oldal, 3-4. számú melléklet módosítása 2005.augusztus 16.; 3-4. számú melléklet módosítása, 2007. április 02., 3-4. számú melléklet módosítása 2009. szeptember 01.
58 Fodor Józsefné laboratóriumi és környezetvédelmi vezető, Jáger Zoltán polgári védelmi kirendeltség vezető
59 A terv szerint közvetlenül veszélyeztetett területek:
• a IX. sz. kazetta és Kolontár közötti közlekedési út,
• a IX. sz. kazetta D-i oldalán, a közlekedési út másik felén lévő Veres Kristály épülete és az ott dolgozók,
• a IX. sz. kazetta és Kolontár közötti Budapest-Szombathely vasútvonal szakasza,
• a vörösiszaptérség és Kolontár közötti mezőgazdasági terület,
• a lefolyási irányba eső, az új és a felhagyott vasútvonal között lévő lakóépületek és azok lakói.
60 Vörösiszap térség katasztrófa-megelőzési és -elhárítási terve 15-16. oldal
61 Kat. 3. § a) pont „Belső védelmi terv: a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek kialakulásának megelőzését, a balesetek elhárítását, következményeinek mérséklését szolgáló intézkedések megtételét, az értesítési, riasztási, felkészítési feladatok veszélyes ipari üzemen, veszélyes létesítményen belüli végrehajtásának rendjét, feltételeit szabályozó üzemeltetői okmány.”
62 7272/07., 8691/07., 10928/07., 12923/07., 23542/07., 9550/08., 9554/08., 9899/08., 11251/08.,13702/08., 23336/08., 2362/09., 11595/09., 12053/09., 16141/09., 26584/09., 9472/10.,10694/10., 11479/10., 13886/10., 14923/10., 16873/10., 24722/10. ügyszámok
63 10965/06., 16282/06., 10086/07., 10090/07., 11078/07., 7946/08., 7950/08., 9954/09., 9960/09, 19706/09., 5442/10., 5453/10., 22411/10. ügyszámok
64 11941/06., 11551/07., 11181/08., 25446/08., 30067/09. ügyszámok 
65 16073/07., 11456/09., 10573/10., 10604/10., 10605/10., 10606/10., 10607/10., 10608/10. ügyszámok
66 12888/06., 9163/07., 12287/08., 12466/08., 11600/09., 31223/09., 21127/10. ügyszámok
67 a Jövő Nemzedékek Országgyűlési Biztosának JNO-619-38/2010. állásfoglalása
68 a Tanács 1991. december 12-i 91/689/EGK irányelve a veszélyes hulladékokról
69 A BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság a 18/2006. (I. 26.) Korm. rendelet hatályba lépését követően a MAL Zrt. tulajdonában lévő Ajkai Timföldgyár azonosítását elvégezte. A hatósági felhívásra adott üzemeltetői nyilatkozat értékelése alapján a katasztrófavédelmi hatóság álláspontja szerint az „ajkai létesítmény nem minősült a szabályozás hatálya alá tartozó veszélyes üzemnek.” BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság 5164-3/2011. számú, a jövő nemzedékek országgyűlési biztosának írt levele
70 E 143 üzem tevékenység szerinti bontása: gázipar 39, műtrágya-raktározás (ammónium-nitrát) 19, olajipar 18, erőmű 13, általános vegyipar 12, robbanószer, pirotechnika 8, gyógyszergyártás 7, raktár, logisztika 7, növényvédőszer-gyártás és raktározás 6, műanyagipar 4, veszélyes hulladék 2 repülőtér 1, egyéb 7 http://hadmernok.hu/2010_1_cimer_halasz.pdf
71 E 160 üzem tevékenység szerinti bontása: gázipar 43, olajipar 18, műtrágya-raktározás (ammónium-nitrát) 22, erőmű 14, általános vegyipar 11, robbanószer, pirotechnika 7, gyógyszergyártás 7, raktár, logisztika 9, növényvédőszer-gyártás és raktározás 8, műanyagipar 4, veszélyes hulladék 5 repülőtér 1, egyéb 11 http://magyardiplo.hu/component/content/?view=article&id=429
72 Kat. 30. § (1) bekezdés
73 Az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet 7. § Az egységes környezethasználati engedély megszerzésére irányuló eljárásban a felügyelőség szakhatóságként a) minden esetben bevonja a 4. számú melléklet 1 pontjában, b) hatásköri érintettség esetén bevonja a 4. számú melléklet 2. pontjában meghatározott szakhatóságokat.
74 10897/05. ügyszámú 12785. iktatószámú egységes környezethasználati engedély - 9. Hulladékgazdálkodási előírások, 9.02. Az engedélyezett kezelési technológiák b.) pont EWC kód 11 01 09*
75 2006. január 1-je
76 314/2005. (XII. 25.) Korm. rendelet 4. § (1) bekezdés
77 12. számú melléklet i) pont ia) alpont: „első fokon az illetékes megyei katasztrófavédelmi igazgatóság, fővárosban a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatóság; másodfokon a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság”
78 12. számú melléklet i) pont ib) alpont: „első fokon a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság Hatósági Főigazgató-helyettese, másodfokon a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság Főigazgatója”
79 A kormányrendelet 2007. január 1-jén lépett hatályba
80 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 32/A. §, 32/B. §
81 Időközben, 2012. január 1-én hatályba lépett a katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXVIII. törvény
82 Alaptörvény XXI. cikk (bekezdés)