Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-489/2012. számú ügyben
(kapcsolódó ügyek: AJB-490/2011., AJB-1654/2012.)

Előadó: dr. Dezső Adrienn
Az eljárás megindítása
Több panasz érkezett Hivatalomhoz a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 25/B. §-ának 2011. szeptember 1-jén hatályba lépett rendelkezései gyakorlatban való alkalmazását sérelmezve. 
A panaszok alapján felmerült az Alaptörvényben nevesített jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz, valamint a tisztességes hatósági eljáráshoz való jog, továbbá a mozgásszabadság és a tartózkodási hely szabad megválasztásához és a tulajdonhoz való jog sérelmének, illetve közvetlen veszélyének a gyanúja. Ezért az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam. 
A feladat- és hatáskörömet, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, törvényszéki végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 4. § (1) bekezdése szerint a rendőrség, állami fegyveres rendvédelmi szerv, így – figyelemmel az Ajbt. 18. § (1) bekezdésnek f) pontjára is – tevékenységének vizsgálatára kiterjed hatásköröm. 
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) bekezdése alapján, tájékoztatást kértem az ügyben az Országos Rendőr-főkapitányságtól és a Nemzeti Fejlesztési Minisztériumtól.

Érintett alapvető jogok 
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B. cikk (1) bek.)
– A tisztességes eljáráshoz való jog „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bek.)
– A tulajdonhoz való jog „Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez.” (Alaptörvény XIII. cikk (1) bek.)
– A szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jog „Mindenkinek, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén, joga van a szabad mozgáshoz és tartózkodási helye szabad megválasztásához.” (Alaptörvény XXVII. cikk (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok
-	a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (továbbiakban: Csjt.)
-	a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (továbbiakban: Kkt.)
-	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban: Ket.)
-	a közúti közlekedési igazgatási feladatokról, a közúti közlekedési okmányok kiadásáról és visszavonásáról szóló 326/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet (továbbiakban: Rendelet) 
-	a közúti árufuvarozáshoz, személyszállításhoz és a közúti közlekedéshez kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, valamint a bírságolással összefüggő hatósági feladatokról szóló 156/2009. (VII. 29) Korm. rendelet 

A megállapított tényállás
Az AJB-489/2012. számú ügyben (előzmény szám: AJB-3666/2011.) a panaszos előadta, hogy felesége Magyarországon él és dolgozik, ő pedig évek óta bejelentett munkavállalóként dolgozik Németországban. Ebből adódóan mind magyar, mind német rendszámú gépjárművel rendelkeznek. A magyar rendszámú gépjárműnek a műszaki vizsgája lejárt, amit nem észleltek. Ezért azt – egy közúti ellenőrzés folyamán – a rendőrség ideiglenesen kivonatta a forgalomból. A panaszos kiemelte, hogy a munkába járáshoz, illetve a gyermekeik szállításához feltétlenül szükséges gépkocsit használniuk. Így felesége a családi (közös) tulajdonukban álló, de német rendszámú gépjárművet veszi igénybe. Jogkövető állampolgárként, felesége 2011. augusztus 31-én szóban – telefonon – tájékoztatást kért a lakóhelyük szerint illetékes rendőrkapitányságtól arról, hogy vezetheti-e a német rendszámú gépjárművet anélkül, hogy azzal szabályszegést követne el és bírsággal sújtanák. A rendőrkapitányság azonban a többszöri utánajárás, valamint a vonatkozó joganyag áttanulmányozása ellenére sem tudott kérdéseire egyértelmű választ adni. 
Az AJB-490/2012. számú ügyben (előzmény szám: AJB-4775/2011.) a panaszos szlovák állampolgárságú, állandó lakóhellyel Szlovákiában, ideiglenes lakóhellyel Magyarországon rendelkezik. Az év nagyobbik részét nem Magyarországon tölti, és a munkavégzése sem köti ide. Beadványában sérelmezte, hogy magyar állampolgárságú feleségét – 2011. augusztus 31. után – többször figyelmeztették a rendőrök, mert a tulajdonukban lévő szlovák rendszámú autóval Magyarország területén közlekedett. A felesége az ilyen rendszámú gépjárművet használja ugyanis a gyermekek orvoshoz szállítására, és egyéb mindennapi teendői ellátása során. 
Az AJB-1654/2012. számú ügyben (előzmény szám: AJB-3989/2011.) a panaszos álláspontja szerint a témát érintő magyar hatályos jogszabályok sértik az alapvető jogokat.  Az ugyanis, hogy Magyarország állampolgárai, mint Európai Uniós állampolgárok, az Unióhoz tartozó másik állam rendszámával ellátott gépjárművel nem, vagy csak korlátozott ideig vehetnek részt a közúti forgalomban, sérti a tőke és a személyek szabad áramlását.  Ez indokolatlan korlátozás, megszorítás.
Az Országos Rendőr-főkapitányságtól (továbbiakban: ORFK) először arról kértem tájékoztatást, hogy a konkrét ügyben (AJB-489/2012.) a panaszos felesége milyen feltételek fennállta esetén használhatja a közös tulajdonú német rendszámú járművet.
Az országos rendőrfőkapitány válaszában mindenekelőtt jelezte, hogy az érintett jogszabály módosítást az ORFK nem véleményezhette. Az egységes joggyakorlat kialakítása érdekében azonban az ORFK szükségesnek tartotta módszertani útmutató kiadását a rendőri szervek részére. Abban részletesen rögzítették a Kkt. 25/B. §-ában meghatározott rendelkezések esetén folytatandó eljárási rendet. (A módszertani útmutató részét képező folyamatábrát jelentésem melléklete tartalmazza.)
Az országos főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a Kkt. 25/B. § (4) bekezdésében meghatározott mentesítési okok egyike sem jön számításba a beadványozó ügyében, vagyis kizárólag a panaszos használhatja az autót, mivel ő Magyarország területén kívül végez rendszeresen munkát.
Tekintettel arra, hogy időközben több hasonló tárgyú panasz érkezett hivatalomhoz, a tárgykört érintő dilemmákat átfogó jelleggel kívántam vizsgálni. Ezért ismételt megkeresésemben az alábbi kérdéseket tetem fel az országos rendőrfőkapitánynak:
-	a 2012. január 1. napjától hatályos Kkt. 25/B. § (4) bekezdés b) pontjának hogyan tud eleget tenni a gépjárművezető, hogy lehet hitelt érdemlően bizonyítani – figyelemmel a schengeni egyezmény rendelkezéseire –, hogy a járművel nem tartózkodik egy napnál hosszabb ideje az országban?
-	hogyan tudja az eljáró rendőr megállapítani, hogy a gépjármű mikor lépte át a magyar állam határát az Európai Unióból való ide érkezésekor?
-	álláspontja szerint – a Csjt. 27. § (1) bekezdésére is figyelemmel – a házastársi életközösség ideje alatt megszerzett külföldi rendszámú gépjárművet, amelyre a gépjármű nyilvántartásban az egyik házastárs van tulajdonosként feltüntetve, az állandó lakóhellyel Magyarországon rendelkező házastárs jogszerűen használhatja-e vagy nem az autót?
-	a Kkt. 25. § (4) bekezdés a) pontjában foglaltak fennállta esetén hogyan tudja a gépjárművezető igazolni, – figyelemmel az Európai Unió jogszabályai által biztosított szabad mozgásra – hogy szokásos tartózkodási helye nem Magyarország területén van?
-	hogyan tud eleget tenni jogszabályi kötelezettségének a Magyarországon lakóhellyel rendelkező gépjárművezető, ha a gépjármű üzembentartója nem természetes, hanem jogi személyként külföldön végzi tevékenységét, és egy napon át tartózkodik az országban, de a kiállított üzembentartói igazolás idegen nyelvű? Mely szerv biztosítja az ügyfélnek, hogy szükség esetén azonnal hiteles fordításhoz jusson?
-	szakmai álláspontja szerint a Kkt. 25/B. §-ának rendelkezései összhangban állnak-e a témát érintő, hazánkra kötelező Európai Uniós joganyaggal?

Az országos főkapitány válasza szerint a jármű vezetője nem a belföldön tartózkodás, illetve a határátlépés tényének vagy idejének az igazolására köteles, hanem arra, hogy a járművet egy napnál rövidebb ideig használja belföldön. Ez azt jelenti, hogy az ellenőrzés során annak köz-, illetve teljes bizonyító erejű magánokirattal történő bizonyítása szükséges, hogy a gépjárművezető a gépjárművet egy napnál rövidebb ideje használja. Az ellenőrzés időpontjában a gépjármű vezetőjének tehát olyan hozzájárulással kell rendelkeznie, amelyből egyértelműen megállapítható, hogy az egy napnál rövidebb használat ideje magában foglalja az ellenőrzés időpontját is. 
A házassági életközösség ideje alatt szerzett gépjármű használatával kapcsolatosan a rendőrség abból indul ki, hogy a Csjt. szerint a házastársak osztatlan közös tulajdona mindaz, amit a házassági életközösség ideje alatt akár együttesen, akár külön-külön szereztek, kivéve azt, ami valamelyik házastárs különvagyonához tartozik. A Csjt. által szabályozott házassági vagyonközösség jogintézménye a főkapitányi álláspont szerint a házastársak egymás közötti vagyoni viszonyát hivatott rendezni, a házastársi vagyonközösség „osztatlan” jellegének csak abban az esetben van a vagyonilletőség kiszámítása szempontjából gyakorlati jelentősége, ha a házassági vagyonközösség – akár a házasság fenntartása mellett, akár annak felbontása esetén – véget ér és a közös vagyont fel kell osztani. Ezen tulajdonközösségnek a közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvény 2. § 2) pontja szerinti járműnyilvántartás szempontjából nincs relevanciája. A közúti közlekedési igazgatási feladatokról, a közúti közlekedési okmányok kiadásáról és visszavonásáról szóló 326/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet 84. § (6) bekezdés c) pontja értelmében a „közös tulajdon” bejegyzés a törzskönyv kiadására irányuló eljárás során, a törzskönyvet „Hivatalos feljegyzések” rovatában tüntetik fel.
A járműnyilvántartásban szereplő gépjármű-tulajdonosi minőség elsősorban a gépjármű tulajdonosa (üzemben tartója) és a közúti közlekedési nyilvántartó szerv, illetve a közlekedési igazgatási hatóság közötti viszonyrendszerben releváns, melyre tekintettel a Kkt. érintett 25/B. §-ának értelmezésekor is ezen viszonyrendszer alapulvétele indokolt.
Az országos főkapitány úgy ítéli meg továbbá, hogy a szóban forgó témakörben azt szükséges vizsgálni, hogy a járműokmányok szerinti gépjármű-tulajdonos házastárs külföldi, vagy belföldi üzembentartónak minősül-e. A másik házastárs felelősségét viszont csak a járművezetőre vonatkozó szabályok megtartása tekintetében lehet vizsgálni. Ha a gépjármű tulajdonosa magyarországi lakó-, illetve szokásos tartózkodási hellyel nem rendelkező külföldi üzemben tartónak minősül, úgy a Magyarországon állandó lakóhellyel rendelkező házastársa – a Kkt. 25/B. § (4) bekezdése értelmében – belföldön csak abban az esetben használhatja jogszerűen a külföldi hatósági jelzésű gépjárművet, ha a járművezető házastárs szokásos tartózkodási helye nem Magyarország területén van, illetve, ha a járművet egy napnál rövidebb ideig használja az ország területén és a használathoz az üzembentartó, a jármű birtokba adása időpontjának megjelölésével írásban hozzájárult, vagy ha a járművet az ország területén kívüli rendszeres munkavégzés érdekében használja. Ezen speciális körülmények valamelyikének fennállását azonban a gépjárművezető házastárs – a fentiekben kifejtettekhez hasonlóan – szükség esetén közokirattal vagy teljes bizonyító erejű magánokirattal köteles igazolni az ellenőrző hatóság irányába. Amennyiben a gépjármű tulajdonosa a Kkt. 47. § 18) pontja szerinti olyan belföldi üzemben tartónak tekinthető, akinek lakó-, illetve szokásos tartózkodási helye Magyarország területén van, úgy a gépjármű-tulajdonos házastárs – a Kkt. 23. § (6) bekezdése értelmében – a tulajdonszerzést, illetőleg a jármű behozatalát követő legfeljebb 30 napon belül köteles kezdeményezni a belföldön üzemeltetni kívánt, külföldi rendszámmal ellátott jármű belföldi forgalomba helyezését. 
A szokásos tartózkodási hely igazolására vonatkozóan a főkapitány azt hangsúlyozta, hogy az eljáró hatóság tagjának szükséges azt megállapítania – a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény előírásai alapján működő nyilvántartásban történő ellenőrzéssel –, hogy a magyar hatósági jelzéssel nem rendelkező jármű vezetőjének – állampolgárságára való tekintet nélkül – van-e ezen törvény szerinti, magyarországi lakóhelye. Az ellenőrzést akkor is el kell végezni, ha az intézkedés alá vont személy nem ad át magyar hatóság által kiállított lakó- vagy tartózkodási helyet megjelölő igazolványt (lakcímkártyát). Szokásos tartózkodási hely alatt az okmányban és a nyilvántartásban rögzített érvényes tartózkodási helyet kell érteni. Amennyiben az ellenőrzött személy szokásos tartózkodási helye nem Magyarország területén van és ezt közokirattal is igazolni tudja, úgy további ellenőrzésnek nincs helye.
Az idegen nyelvű okiratok fordítására vonatkozóan arról tájékoztatott a főkapitány, hogy a Ket. 52. § (2) bekezdése szerint a nem magyar nyelven kiállított okirat – ha az ügyfajtára vonatkozó jogszabály másként nem rendelkezik – főszabály szerint csak hiteles magyar fordítással ellátva fogadható el. A Ket. 52. § (3) bekezdése alapján ugyanakkor a nem magyar nyelven kiállított irat – ha az ügyfajtára vonatkozó jogszabály másként nem rendelkezik – csak hiteles magyar fordítással ellátva fogadható el, de az aránytalanul nehezen beszerezhető irat helyett az ügyfél a bizonyítani kívánt tényről nyilatkozatot tehet. Ilyen esetben az ügyfelet tájékoztatni kell valótlan tartalmú nyilatkozattételének jogkövetkezményéről. Hiteles fordítás készítésére jogosult – egyebek mellett – a szakfordításról és tolmácsolásról szóló 24/1986. (VI. 26.) MT rendelet 5. §-a értelmében az Országos Fordító és Fordításhitelesítő Iroda, illetve a közjegyzőkről szóló 1992. évi XLI. törvény 138. §-a alapján a közjegyző, aki idegen nyelven okirat készítésére jogosult, az ezen a nyelven a közjegyzői hatáskörbe tartozó ügyekben keletkezett okiratok vonatkozásában. 
A rendőrség jelezte azt is, hogy számára a hivatkozott rendelkezés – csakúgy, mint valamennyi hatályos, a rendőrség számára kötelezettséget előíró jogszabályi rendelkezés – alkalmazása törvényi kötelezettség. A rendőrség az Országgyűlés által elfogadott hatályos törvényeknek az Európai Uniós joganyaggal történő összhangjának vizsgálatára nem rendelkezik hatáskörrel, így azt a hivatkozott rendelkezés esetében sem vizsgálta.
A Nemzeti Fejlesztési Minisztérium rövid válaszlevelében kifejtette, hogy a Kkt. rendelkezései „a járművet használó és a járművet ténylegesen vezető személyek között házastársi (vagy pl. élettársi, eltartotti, gyámsági) jogviszony alapján az általános szabályoktól nem engednek eltérést, mert a jogalkotó szándéka – az ennek megfelelő szakpolitikai döntés szerint – a regisztrációs adó elkerülése által motivált hazai forgalomba helyezés elmulasztásának teljes körű kizárására irányul”.

A vizsgálat megállapításai
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. 
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. 
Álláspontom szerint a jogállamiság és a tisztességes eljárás követelményének nemcsak szabályozási szinten, de a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
Az Alaptörvény XXVII. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén, joga van a szabad mozgáshoz és tartózkodási helye szabad megválasztásához. Az Alkotmánybíróság a 60/1993. (XI. 29.) AB határozatában kimondta, hogy „A magyar Alkotmány a közlekedés szabadságát külön nem nevesíti, de a szabad mozgáshoz való jog magában foglalja a járművön vagy járművel és anélkül való helyváltoztatás, a közlekedés szabadságát” is. A szabad mozgáshoz való jog nem korlátozhatatlan jog, a jogalkotó elsősorban a közúti közlekedés résztvevői életének és biztonságának védelme érdekében meghatározza azokat a szabályokat, amelyek a közúti közlekedésben részt vevő személyekre vonatkoznak.
Az Alkotmánybíróság a tulajdonhoz való jog korlátozásának megítélésére a közérdekűségi tesztet alkalmazza. A korlátozásánál az alkotmányossági vizsgálat egyik szempontja a másik alapvető jog, alkotmányos érték vagy cél érvényesülésének szükségessége, vagy a közérdek miatt fennálló szükségesség. A közérdek alapján történő tulajdonkorlátozásnál az Alkotmánybíróság nem tekinti elégséges alapnak, hogy a jogszabály általánosságban hivatkozik a korlátozást szükségessé tevő közérdekre, szabad hatósági mérlegelési jogkörben hagyva annak meghatározását, hogy konkrétan milyen tulajdoni tárgyakra kell a korlátozást alkalmazni. A közérdeket jogszabályban úgy kell meghatározni, hogy konkrét ügyben a közérdekből történő korlátozás szükségességét bíróság ellenőrizhesse. A vizsgálat másik szempontja itt is az arányosság: a korlátozással elérni kívánt cél fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjog-sérelem súlyának összhangban kell állnia.
A Kkt. 25/B. § (1) bekezdése szerint a közúti forgalomban jármű a közlekedési igazgatási hatóság által kiadott magyar hatósági engedéllyel és jelzéssel vehet részt, amennyiben:
a)	az üzembentartója a törvény rendelkezései szerint belföldi üzembentartónak minősül. A Közl. nytv. 2. § 9) pontja szerint: "üzembentartó: a jármű tulajdonosa, illetve akit a jármű jogszerű üzemeltetésére szerződés, vagy más hitelt érdemlően igazolt jogcím alapján a nyilvántartásba bejegyeztek". A Kkt. szerint belföldi üzembentartónak minősül az, akinek (amelynek) lakó-, szokásos tartózkodási, illetve székhelye Magyarország területén van.
b)	 vezetője Magyarország területén lakóhellyel rendelkezik. 
Az a) pontban foglaltakat nem kell alkalmazni, ha az üzembentartó olyan nem természetes személy, amely rendszeres tevékenységét a külföldön bejegyzett telephely (fióktelep) szerinti országban végzi, vagy a jármű tulajdonosa a jármű forgalomba helyezését a közlekedési igazgatási hatóságnál már kezdeményezte. Forgalomba helyezés kezdeményezésének minősül a jármű származás ellenőrzési nyilvántartásba vétele is.
A b) pontban foglaltakat pedig akkor nem kell alkalmazni, ha a járművezető szokásos tartózkodási helye nem Magyarország területén van, a járművet egy napnál rövidebb ideig használja Magyarország területén és a használathoz az üzembentartó a jármű birtokba adása időpontjának megjelölésével írásban hozzájárult, vagy a járművet Magyarország területén kívüli rendszeres munkavégzés érdekében használja.
A jogszabályban meghatározott feltételek fennállását az ellenőrzés során a jármű üzembentartója, valamint a jármű vezetője közokirattal vagy teljes bizonyító erejű magánokirattal köteles igazolni.
Az ellenőrző hatóság a jogszabálysértésről a jármű hatósági engedélyében feltüntetett, a jármű tulajdonosára és az üzembentartójára vonatkozó adatok, valamint a jármű azonosító- és műszaki adatainak továbbításával értesíti az állami adóhatóságot is.
A Rendelet 98. § (1) bekezdése értelmében ha a közúti, illetve telephelyi ellenőrzés során az eljáró hatóság – amely lehet vámhatóság és közlekedési hatóság is – megállapítja, hogy a Kkt.-ben meghatározott, a külföldi hatósági jelzéssel ellátott járművek belföldi üzemeltetésére, használatára vonatkozó szabályok szerint a jármű jogellenes használatára került sor, a külföldi hatósági jelzést és engedélyt a helyszínen el kell venni és azt az elvétel okának megjelölésével együtt 8 napon belül meg kell küldeni a jármű belföldi üzembentartója vagy a járművezető lakcíme, székhelye, telephelye szerint illetékes közlekedési igazgatási hatóságnak. A közlekedési igazgatási hatóság a részére megküldött hatósági engedélyt, jelzést bevonja és döntésében tájékoztatja a belföldi üzemben tartót, hogy amennyiben annak jogerőre emelkedését követő 15 napon belül nem kezdeményezi a jármű belföldi forgalomba helyezését, a bevont hatósági jelzést és forgalmi engedélyt a kiállító külföldi hatóság részére megküldi. Amennyiben a jármű üzembentartója vagy a jármű vezetője a közlekedési igazgatási hatósági eljárásban a döntés jogerőre emelkedéséig okirattal igazolja a külföldi hatósági jelzéssel és engedéllyel történő közlekedés jogszerűségét, a külföldi hatósági engedély és jelzés visszaadásával egyidejűleg a bevonásra irányuló eljárást meg kell szüntetni.
A Kkt. 20. § (1) bekezdés 1) pontja értelmében a magyarországi illetőségű személynek vagy szervezetnek a külföldi hatósági jelzéssel ellátott jármű belföldi üzemeltetésére, használatára vonatkozó rendelkezések megsértői bírság fizetésére kötelezhetők. A kormányrendelet szerint a bírság összege a következőképpen alakul: 2000 cm3 vagy az alatti személygépkocsi esetében 400 000 forint, 2000 cm3 feletti személygépkocsi esetében 800 000 forint, egyéb jármű esetében 200 000 forint. Amennyiben a Kkt. rendelkezéseket természetes személy szegi meg, a fent meghatározott összegű bírság felét köteles fizetni. 
A házastársi közös vagyon részét képező külföldi hatósági jelzésű gépjármű belföldi üzemeltetése:
Amennyiben a jármű vezetője rendelkezik magyarországi lakóhellyel az ellenőrzés során, a helyszínen igazolnia kell a külföldi rendszámú járműhasználat jogszerűségét, valamely jogszabályi mentesség meglétét.
Mentességet eredményez az üzembentartó által kiállított magánokirat, mely alapján megállapítható, hogy a járművet Magyarország területén egy napnál rövidebb ideig használja. A mentesség ezen eseténél – hasonlóan a főkapitányhoz – szeretném jelezni, hogy a Csjt. 27. § (1) bekezdése szerint „a házasság megkötésével a házastársak között a házassági életközösség idejére házastársi vagyonközösség keletkezik. Ennek megfelelően a házastársak osztatlan közös tulajdona mindaz, amit a házassági életközösség ideje alatt akár együttesen, akár külön-külön szereztek, kivéve azt, ami valamelyik házastárs különvagyonához tartozik.” Erre tekintettel – véleményem szerint – a házastársi életközösség ideje alatt megszerzett külföldi rendszámú gépjármű – kivéve, ha különvagyon tárgyát képezi – még akkor is közös tulajdonnak minősül, ha a gépjármű nyilvántartásban az egyik házastárs van tulajdonosként feltüntetve. A Ptk. 140. § (1) bekezdése szerint közös tulajdon esetén a tulajdonostársak mindegyike jogosult a dolog birtoklására és használatára. A hatályos jogszabály szerint azonban ebben az esetben az üzembentartó házastársa a közös tulajdonú járművet csak az üzembentartó által kiállított teljes bizonyító erejű magánokirat birtokában vezetheti, mely igazolja, hogy a járművet egy napnál kevesebb ideig használja Magyarország közútjain. Álláspontom szerint azonban az üzembentartó házastársa is tulajdonosa a járműnek, vagyis jogosult a jármű használatára annak időbeli korlátozása nélkül.
Előzőek alapján megállapítom, hogy a Kkt. 25/B. §-a azáltal, hogy az üzembentartó magyarországi lakóhellyel rendelkező házastárs a házastársi életközösség ideje alatt vásárolt – és ezáltal közös tulajdonú – járművet csak az üzembentartó által kiállított teljes bizonyító erejű magánokirat birtokában és folyamatosan maximum egy napig jogosult jogszerűen Magyarországon használni, sérti a jogállamiság elvét és a tulajdonhoz, a szabad mozgáshoz, valamint a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogokkal összefüggésben visszásságot okoz.
A külföldi hatósági engedéllyel és jelzéssel ellátott járművek belföldi üzemeltetéséről általában:
Az 1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (továbbiakban: Egyezségokmány) 12. cikk 1) pontja szerint „minden olyan személynek, aki törvényesen tartózkodik valamely állam területén, joga van e területen a szabad mozgásra és a tartózkodási helye szabad megválasztására.” Az Egyezségokmány 12. cikk 3) pontja szerint az említett jogok csak a törvényben meghatározott olyan korlátozásoknak vethetők alá, amelyek az állam biztonságának, a közrendnek, a közegészségügynek, a közerkölcsnek, valamint mások jogainak és szabadságainak a védelme érdekében szükségesek, és amelyek összhangban vannak az Egyezségokmányban elismert egyéb jogokkal. Az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés (a továbbiakban: EUMSZ.) 20. cikke szerint minden uniós állampolgár jogosult a tagállamok területén szabadon mozogni és tartózkodni. Az EUMSZ 45. cikk (1) bekezdése szerint az Unión belül biztosítani kell a munkavállalók szabad mozgását. A munkavállalók szabad mozgása magában foglalja az állampolgárság alapján történő minden megkülönböztetés megszüntetését a tagállamok munkavállalói között a foglalkoztatás, a javadalmazás, valamint az egyéb munka- és foglalkoztatási feltételek tekintetében. Az Európai Közösségek Bírósága a C-464/02 sz. Bizottság c. Dánia ügy ítéletének 35) pontjában rögzítette, hogy minden olyan rendelkezés, amely megakadályozza vagy visszatartja valamely tagállam állampolgárait attól, hogy a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorolva elhagyják származási országukat, e szabadság akadályai.
A hazai jogszabályi rendelkezés értelmében főszabály szerint belföldi üzembentartó, illetve magyarországi lakóhellyel rendelkező járművezető nem jogosult külföldi hatósági engedéllyel ellátott gépjárművet vezetni Magyarország területén. Ha a jármű vezetője rendelkezik bejelentett külföldi tartózkodási hellyel, azt a külföldi hatóság által kiállított közokirattal igazolni köteles. A közokiratot a magyar külképviseleti hatóságnak diplomáciai felülhitelesítéssel vagy apostille-lal kell ellátnia, és hivatalos fordítás is szükséges hozzá. A törvény mentességet biztosít abban az esetben is, ha a gépjárművezető rendelkezik a munkáltatója által kiállított olyan igazolással, amely alapján megállapítható, hogy a rendszeres munkavégzésének helye külföldön van. Természetesen az ilyen okirat általában nem magyar nyelvű, ezért erről is hiteles fordítás szükséges. Megítélésem szerint komoly nehézséget okoz az ilyen okirat hiteles fordításának beszerzése, ha az állampolgár hétvégén, ünnepek alatt érkezik az országba, például családlátogatásra. 
Szeretném felhívni a figyelmet arra is, hogy a jogszerű használatot igazoló okiratok utólagos bemutatására nincs lehetőség, minden szükséges iratnak az ellenőrzés során rendelkezésre kell állnia, szükség esetén hiteles fordítással együtt. Abban az esetben, ha a helyszínen nem tudja a járművezetője a mentesülési körülmények valamelyikének fenn álltát igazolni, az intézkedő rendőr a külföldi hatósági jelzést és engedélyt a helyszínen elveszi. Az ellenőrző hatósági személy a forgalmi engedély, hatósági jelzés elvételéről átvételi elismervényt ad, amely tartalmazza a jármű azonosító adatait, az engedély számát és az elvétel okát. Az átvételi elismervény birtokában a járművel a lakcímig vagy a telephelyig lehet közlekedni, így a jármű további rendeltetésszerű használatát ellehetetleníti a jogszabály mindaddig, amíg a jogosult nem kezdeményezi a jármű belföldi forgalomba helyezését. A közlekedési igazgatási hatóság a részére megküldött hatósági engedélyt, jelzést bevonja és döntésében tájékoztatja a belföldi üzemben tartót, hogy  annak jogerőre emelkedését követő 15 napon belül kezdeményezheti a jármű belföldi forgalomba helyezését, ennek hiányában a bevont hatósági jelzést és forgalmi engedélyt a kiállító külföldi hatóság részére megküldi. Abban az esetben tehát, ha a belföldi üzembentartó nem kívánja a gépjárművét magyar forgalmi jelzéssel ellátni, nincs lehetősége a saját tulajdonú gépjárművét tovább használni Magyarország területén, még arra az időintervallumra sem, amíg elhagyja az ország területét, hiszen rendszámtábla nélkül nem közlekedhet a közúti forgalomban. Ezen kívül még közigazgatási bírságot is fizetnie kell a fenti rendelkezések megszegőinek, melynek mértéke 100.000 Ft-tól 800.000 Ft-ig terjed. 
Felhívom a figyelmet továbbá arra, hogy az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) kormányrendelet számos közlekedési tárgyú szabálysértést szankcionál pénzbírsággal, melyeknek maximális mérteke jelentősen kevesebb a már hivatkozott közigazgatási bírság összegektől. Például a 64. § (1) bekezdés szerint, aki érvénytelen hatósági engedéllyel vagy jelzéssel, illetve olyan járművel vesz részt a közúti forgalomban, amelynek a műszaki érvényességi ideje lejárt, ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
Álláspontom szerint azzal, hogy a jogszerű használatot igazoló – adott esetben hiteles fordítást igénylő – okiratok utólagos bemutatására nincs lehetőség, és a jogszabálysértés következményeként a helyszínen elveszik a gépjármű rendszámát, engedélyét, amellyel teljesen ellehetetlenítik az autó további használatát, illetve a fizetendő bírság kimagasló – adott esetben a gépjármű értékét meghaladó – mértékű, a szóban forgó jogszabályi rendelkezés nincs arányban a „regisztrációs adó elkerülésére” vonatkozó jogalkotói céllal. Az Alkotmánybíróság számos határozatában rögzítette, hogy egy alapjog korlátozásakor az elérni kívánt cél fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlyának összhangban kell állnia. Úgy gondolom, nem vitatható, hogy a törvényhely (Kkt. 25/B. §) indokolatlan mértékben korlátozza a gépjármű használatát, ezáltal sérti a tulajdonhoz való jogot, illetve akadályozza az azt vezető személyt szabad mozgásában és tartózkodási helye szabad megválasztásában, de közvetlenül veszélyezteti a tisztességes eljárás feltételeinek érvényesülését is
Mindezek alapján megállapítom, hogy a Kkt. 25/B. § rendelkezései önmagukban alkalmasak arra, hogy a tulajdonhoz, a szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogokkal összefüggésben visszásságot okozzanak, és közvetlenül veszélyeztessék a tisztességes eljáráshoz fűződő jogot.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alapjogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében, az Ajbt. 37. §-a alapján, felkérem a Kormányt, hogy kezdeményezze a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 25/B. §-a rendelkezéseinek olyan irányú módosítását, amely megfelel a jogállamiság elve követelményének és nem korlátozza az állampolgárok tisztességes eljáráshoz, tulajdonhoz, szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogát. 

Budapest, 2012. február 21.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: