Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-457/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Csikós Tímea
A vizsgálat előzményei
2009. október 21-én, a fogyatékossággal élők jogait vizsgáló „Méltóképpen másképp” projekt keretében munkatársaim felkeresték a Fővárosi Önkormányzat fenntartásában működő Szentgotthárdi Pszichiátriai Betegek Otthonát (a továbbiakban: Intézmény). Mivel a látogatás tapasztalatai, valamint a bekért dokumentumok alapján az Intézményben található „speciális részleg” működésével összefüggésben alapvető joggal összefüggő visszásság gyanúja merült fel, az akkor hatályos, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján hivatalból, vizsgálatot folytattam.
Jelentésemben a beérkezett panaszok, a helyszíni vizsgálat során tapasztaltak, valamint az intézménytől, továbbá szociális és munkaügyi minisztertől kért dokumentumok, információk alapján – egyebek mellett – megállapítottam, hogy „az Intézmény területén létrehozott speciális részleg nem felel meg azon kitételeknek, melyek az Alkotmányból, a Fogyatékossággal Élő Személyek Emberi Jogairól szóló ENSZ Egyezményből, az irányadó jogszabályokból, valamint a speciális részlegek kialakítására kiírt pályázatból következnek” Mindez alkotmányos visszásságot idézett elő az emberi méltósághoz való alapjog, a jogállamiságból levezethető jogbiztonsághoz való jog, valamint tulajdonhoz és a szabad mozgáshoz való jog tekintetében. [Lásd: AJB-228/2010. számú jelentés]
A vizsgálat során feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megszüntetése érdekében felkértem az Intézmény vezetőjét, hogy a fenntartóval együttműködve módosítsa az Intézmény Speciális Részlegének Működési Rendjét.

A jelen eljárás megindulása
A fentiekben hivatkozott jelentésemben megfogalmazott ajánlásaimmal kapcsolatos 2011 őszén zajlott levélváltás során az időközben az Intézmény élére került új igazgató arról tájékoztatott, hogy 2011 júliusában történt kinevezése óta, az intézményvezetői feladatok átvételétől eltelt viszonylag rövid idő alatt még nem nyílt lehetősége az intézmény ún. Speciális Részlegének létjogosultságát, létrehozásának indokoltságát, annak körülményeit és mindennapi működését kellő alapossággal áttekinteni, így még nem áll módjában mindenre kiterjedő, részletesen indokolt, teljes körű választ adni.
Hozzátette továbbá, hogy a levelem kézhezvétele után egy, az intézmény valamennyi érintett szakemberének részvételével rendezett megbeszélést követően azonnali hatállyal módosították a Speciális Részleg Működési Rendjének, általam kifogásolt 13. pontját. Jelezte ugyanakkor, hogy kollégái az említett megbeszélésen ismételten megerősítették mindazon szakmai érveket, amelyeket az előző intézményvezető a válaszlevelében felsorolt, így azokat a szakmai észrevételeket továbbra is fenntartják.
Végezetül megköszönte, hogy a jelentéssel, illetve a levélváltás során ráirányítottam figyelmüket néhány kérdéses, adott esetben visszás jelenségre, valamint hangsúlyozva a következményes változtatások jogszerűsége mellett azok szakszerű, humánus és betartható voltának szükségességét is, a szakmai álláspontok megvitatására, az intézmény igazgatója közös vélemény kialakítására alkalmat teremtő, személyes konzultációt kezdeményezett.

Az érintett alkotmányos jogok
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alaptörvény I. cikk (1)-(2) cikk: „AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége. Magyarország elismeri az ember alapvető egyéni és közösségi jogait.”);
·	A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja (Alaptörvény Q) cikk (2)-(3) bekezdés: „Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és a magyar jog összhangját. Magyarország elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait. A nemzetközi jog más forrásai jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé.”);
·	Az élethez, és az emberi méltósághoz való jog (Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”);
·	A szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jog (Alaptörvény IV. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz.”);
·	A munka megválasztásához való jog (Alaptörvény XII. cikk (1)-(2): „Mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz. Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. Magyarország törekszik megteremteni annak feltételeit, hogy minden munkaképes ember, aki dolgozni akar, dolgozhasson.”);
·	A tulajdonhoz való jog (Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés: Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”);
·	Hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alaptörvény XV. cikk (1)-(2) bekezdés: „A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”);
·	A fogyatékossággal élők védelme (Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdés: „Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.”);
·	A szociális biztonsághoz való jog (Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdés: „Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.”);
·	A testi és lelki egészséghez való jog (Alaptörvény XX. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez.”);
·	A szabad mozgáshoz való jog (Alaptörvény XXVII. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén, joga van a szabad mozgáshoz és tartózkodási helye szabad megválasztásához.”).

Az alkalmazott jogszabályok
·	A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.)
·	A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 2007. évi XCII. törvény (Egyezmény)
·	Az Egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.)
·	A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szoctv.)
·	A személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások térítési díjáról szóló 29/1993. (II. 17.) Korm. rendelet
·	A személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet

A megállapított tényállás
1. A korábbi megállapításokra adott válaszok
Az intézményvezető 2011. július 27-én kelt levelében foglalt tájékoztatás szerint a Speciális Részlegen történt elhelyezésről és az elhelyezés megszüntetéséről az intézmény pszichiáter szakorvosa dönt. Döntésénél figyelembe veszi az intézmény nem pszichiáter szakorvosainak, a lakó elhelyezésére szolgáló osztály osztályvezető főnővérének, a Mentálhigiénés Részleg osztályos szakemberének, a speciális részleg napi feladatait ellátó egészségügyi szakdolgozók, valamint a Speciális Részleg speciális egyéni és csoport foglalkoztatását végző mentálhigiénés szakemberek véleményét. A Speciális Részlegbe való elhelyezésre csak súlyos magatartászavarokban szenvedők jelentős normasértő megnyilvánulásai (pl. lopás, üzletelés, zsarolás, élvezeti szerekkel való visszaélés, játékszenvedély, szándékos rongálás, agresszió, testi sértés) esetén kerülhet sor. Az elhelyezés időtartama a normasértés súlyától, esetlegesen az ismétlődésétől és az ellátott mindenkori magatartásától függ. A körülményeket figyelembe véve az elhelyezés ideje lerövidíthető, illetve az szükség szerint – de csak a maximális ideig – meghosszabbítható. A Speciális Részleg az Intézmény jelenlegi legkorszerűbb részlege, valamennyi kényelmi eszköz igénybe vehető és a munka, sport, kreatív foglalkozások is elérhetőek a benne lakók számára, valamint speciális team gondoskodik egyéniesített módon az ott időlegesen elhelyezett lakóink reszocializációjának elősegítéséről. Ez döntő többségük esetében sikerrel jár, ők az osztályukra visszahelyezve be tudnak illeszkedni az otthon lakóinak közösségébe, az otthon mindennapi rendjébe.
A lakók jövedelem-kezelési lehetőségeivel, az intézmény pénzkezelési szabályaival kapcsolatos tájékoztatás módszereire vonatkozó kérdésemre kapott válasz szerint:
„A szociális törvény 94/E. § (3) bekezdése szerint az intézményi működési, gazdálkodási adatokat a költségvetési beszámolóval egyidejűleg kifüggesztjük a lakók tájékoztatására, illetve a lakó-önkormányzati fórumokon ismertetjük. A tájékoztató az intézmény működési költségeinek összegét, az intézményi térítési díj havi összegét, és az egy ellátottra jutó havi önköltség összegét is tartalmazza. A szociális törvény 96. § (1) bekezdés g) pontja szerint az intézménybe történő felvételkor az intézmény írásban tájékoztatja a jogosultat, illetőleg a gondnokát a térítési díjról, a teljesítés feltételeiről, illetve a mulasztás következményeiről. Az éves térítési díj felülvizsgálata során minden gondozott – a gondnokság fokától függetlenül – írásban kap tájékoztatót a jövedelméről és az abból fizetendő térítési díjról. Az év közben bekövetkezett változásokat szintén írásban közöljük.
A Gondnokságunkon bármikor szóbeli, illetve a számítógépes „személyes térítési díj karton” kinyomtatásával írásbeli tájékoztatót is kaphatnak az érintettek. A jövedelmükről és a fizetendő térítési díjról a számítógépes hálózatunk minden egyes munkaállomásán a rendszer kezelésére jogosult személy bármikor tájékoztatást tud adni kérés esetén. A lakó költőpénz kezelése az 1/2000. (1. 7) SzCsM rendelet 61. § (1) bekezdés értelmében személyes nyilvántartású letét formájában történik, a törvényes képviselő nyilatkozata alapján. A Gondozotti Pénzkezelési Szabályzat szerint a pénzfelvétel időpontjában a pénztáros a letéti kartonról tájékoztatja a lakót az aktuális készpénz egyenlegéről, aki döntése szerint vesz fel ebből. A Gondozotti Pénztárban, illetve a Gondnokságon a lakó bármikor szóbeli, illetve számítógépes személyes nyilvántartású letéti karton formájában írásbeli tájékoztatást kérhet.”
Az intézményvezető arról is tájékoztatott, hogy a Speciális Részlegben elhelyezett lakók költőpénzének felvehető maximális összegét korlátozó szabályt a már említett módosítással hatályon kívül helyezte. Az ott lakók is az érvényben lévő Gondozotti Pénzkezelési Szabályzat szerint kapják költőpénzüket, és a gazdasági nővér felügyeli a rendelkezésre álló zsebpénz felhasználását.
Emellett a Speciális Részleg Működési Rendjének javaslataimat is figyelembe vevő módosítása szerint a részlegen történő átmeneti elhelyezés ideje maximum három hónap.
Levele mellékleteként az intézményvezető a Speciális Részleg Működési Rendjének 4. sz. módosítását, illetve a Speciális Részleg Működési Rendje hatályos változatát is megküldte Hivatalomnak.

2. A helyszíni vizsgálat tapasztalatai
2012. március 19-én és 20-án, munkatársaimmal, kétnapos szakmai látogatást tettem Szentgotthárdon és környékén, melynek keretében, egyéb témájú vizsgálatok, szakmai találkozók mellett, munkatársaim az intézményvezetővel már korábban egyeztetettek szerint helyszíni vizsgálatot folytattak az intézményben.
Ezúttal a közel másfél órás szakmai konzultáción és az azt követő intézménybejáráson az intézményvezető mellett, a gazdasági vezető, a vezető ápoló és az osztályvezető orvosok, valamint segítő (pszichiáter, pszichológus) szakemberek és a foglalkoztatási csoport vezetője (az intézmény teljes vezetői stábja) vett részt, illetve valamennyi intézményegység képviseltette magát.
A vezetői tájékoztatón elhangzott, hogy az intézeten belül nagyon sok ember dolgozik, él együtt, s ahhoz, hogy ez működőképes legyen, a dolgozóknak is jól kell érezniük magukat, vagyis az intézet működésének vizsgálata esetén a dolgozók helyzetének górcső alá vétele is kiemelten fontos. „Tisztán alapjogi vázra lehet ugyan épületet tervezni, de, hogy az lakható is legyen, ahhoz a lakóinak (a működtetőinek, alkalmazóinak) a megfelelő attitűdje is szükséges.” A jó példákat és rossz gyakorlatokat felvető gondolattal összefüggésben pedig felvetette a kérdést, hogy „Vajon a gyakorlat a rossz, vagy a jogszabályi környezet, amely a gyakorlatot (ki)alakítja?!”
Az intézményvezetői tájékoztatás szerint a jelenlegi beteglétszám 734 fő, a dolgozói létszám pedig 350 fő, utóbbiak közül, kb. 200 fő több évtizede (van, aki 20-30 éve) dolgozik az otthonban.
A lakók 72%-a skizofrén beteg, a kor és állapot szerinti összetétel legújabb tendenciája szerint egyre több a fiatal, szenvedélybeteg (alkoholista, drogfüggő), valamint a hajléktalan-létből ide bekerülő beteg. Az egyik kezelőorvos elmondása szerint az agresszív, aktív ellátottak az „átlag-betegek”-nél jobb állapotuk miatt jelentenek sok problémát, illetve a hivatalos szervekkel levelező betegek ugyancsak.
Több dolgozó is kiemelte, hogy a személyiségzavar és bármely szenvedélybetegség együttes jelenléte adott betegeknél súlyos, kifejezetten problémás kombináció, amely egyrészt megnehezíti a kezelésüket, másrészt az esetleges konfliktusok kiéleződését erősíti. Különös gondot jelent a drogos betegek számának növekedése, ezzel együtt a betegek egymás közötti, de a beteg és dolgozó között is előforduló, fizikai és verbális formában is jelentkező agresszió kezelése. További gond ezzel összefüggésben a minderre eredményes megoldást nyújtó módszer hiánya.
Az intézmény főnővére hozzátette, hogy bár a betegek állapotával együtt hullámzik, és bizonyára látens, lappangó esetek is léteznek, de az intézmény méretéhez, a gondozottak állapotának súlyosságához képest még így is alacsony az agresszió-ráta. A vezetők, dolgozók egybehangzó véleménye szerint a beteg–dolgozó kapcsolatok kifejezetten jók (ezt az intézménybejáráson személyesen is tapasztalhattuk).
Jellemző, problémás kérdésként a dolgozók felvetették, hogy az emberi jogok érvényesítése, ezen belül a mozgásszabadság és az önrendelkezési jog szempontjaira (is) tekintettel, megengedhető-e a szabad ki-, bejárás, és milyen eszközzel tartsák bent, illetve állandó felügyelet alatt azokat a betegeket, akiknek állapotuknál fogva kifejezetten erre lenne igényük, szükségük. Például, ha egy alkoholista beteg a kimenőjéről részegen jön vissza, agresszíven viselkedik, veszélyezteti a környezetét, és (már) nincs Speciális Részleg – ilyen, vagy hasonló helyzetben az ápoló a problémás beteget, vagy a többségi betegtársadalmat (és önmagát) védje-e?
A 2004-ben létrehozott és az előzményügyben is kifogásolt Speciális Részleg működtetése 2012. március 1-jével megszűnt, helyén a pszichoterápiás csoport rehabilitációs foglalkozásainak helyet adó, csoportos és egyéni foglalkoztató szobákat alakítottak ki, melyek átalakítása, berendezése a helyszíni vizsgálat idején folyamatban volt. [Lásd: AJB-228/2010. számú jelentés]
Tájékoztattak arról, hogy a Speciális Részlegre való elzárás helyett „esetvezetési team”-eket alakítottak, amelyekben szakértő segítők, ápolók és orvosok, a beteg(ek) bevonásával, együttműködésben kerestek (és zömmel találtak, találnak is) megoldásokat azokra a problémákra, melyek „megoldását”, kezelését korábban az elzárás jelentette. A dolgozók többsége örömmel nyugtázza a Speciális Részleg megszűnését, tapasztalataik szerint ez egyrészt a lakókkal való kapcsolataikban is pozitív változást eredményezett, másrészt a helyette alkalmazott pszichoterápiás eszközök (munka- és/vagy művészetterápiás foglalkozások) a betegek állapotára is lényegesen jobb hatással vannak.
A látogatáskor az alábbi dokumentumok rendelkezésünkre bocsátását kértük:
– az intézmény 2010. évi gazdálkodásáról és a 2011. évi gazdálkodásáról szóló beszámolókat;
– az egyes gondozási részlegek 2011. évi szakmai beszámolóit: egészségügyi csoport (azon belül külön a fizikoterápia, a labor, a rendelő, és a mozgásterápia adatai), mentálhigiéné, foglalkozás-, és pszicho-csoport;
– az intézmény szervezeti működési szabályzatát – azzal, hogy annak legújabb, a módosításokat átvezető, egységesített változatának szerkesztése folyamatban van, munkatársaim kérésének megfelelően, az elfogadását követően meg fogják küldeni Hivatalomnak.
Az intézmény működési kereteit összefoglaló dokumentumokból, az  évenkénti értékelő beszámolókból megismert rengeteg adat, információ közül a legjelentősebbek kiemelésére szorítkozom e jelentés keretei között.
A gazdálkodási, költségvetési beszámoló számadatai viszonylag konstans, elhanyagolható mértékben változó arányú, stabilnak mondható anyagi keretrendszert tükröznek, az feltüntetett adatok szerint a kiadások és a bevételek összege és aránya kb. ugyanakkora volt a legutóbbi 3 lezárt gazdasági évben. Megjegyzendő ugyanakkor a 2011. évi kiadások összegének az előző évihez viszonyított jelentősebb csökkenése, valamint a személyi juttatások csökkenésének tendenciája.
A 2011. évi Gondozási beszámolóban foglaltak szerint: „Fokozott figyelmet fordítottunk a megfelelő higiénés körülmények biztosítására, amit kiterjesztettünk a személyi és környezet higiénére egyaránt. A személyi higiénéről 170 szakdolgozó, a környezet higiénéről 47 kisegítő dolgozó gondoskodott. (…) Gondozottjaink közül 90 fő teljes, 482 fő részleges ellátásra szorul, míg 162 fő önellátó.”
A statisztikai adatok is mutatják, hogy a kliensek pszichiátriai alapbetegségük alapján heterogén képet alkotnak. A beszámolóból kitűnik, hogy lakók döntő többsége schizophréniában szenved (71,8 %) számuk évről, évre nő; látható továbbá, hogy a tavalyi évhez képest stagnál az affektív zavarban és személyiségzavarban szenvedők aránya, az alkoholfüggő ellátottak száma pedig 5 év alatt alig változott.
A mentálhigiénés tevékenység összefoglalójában olvasható, hogy a korszerű terápiás módszerek alkalmazásának keretét és legfőbb biztosítékát a terápiás közösség(ek) kialakítása, működtetése jelenti. Ennek központi fóruma a nagycsoport, amelynek osztályonként havi rendszerességgel megtartott „ülésein” részt vesznek az adott osztály lakói és dolgozói, illetve mentálhigiénés csoport képviselői, valamint a pszichiáter, az adott osztály orvosa, a főnővér, vagy a főnővér helyettes, és a közösség egészét érintő mindennapos problémák kerülnek felvetésre, megtárgyalásra és törekszünk a lehetőség szerinti megoldásra.
A nagycsoportot egészíti ki a személyzeti csoport, amelynek célja a mindennapi terápiás munka során felmerült problémák, konfliktusok feldolgozása, a személyzet mentálhigiénéjének a megóvását (is) célozva. Az intézményi Lakóbizottság és Élelmezési Bizottság ülésén az ápolószemélyzet is képviselteti magát.
Az intézményi elhelyezésből adódó izoláció elkerülése végett a hozzátartozókkal és a külvilággal való kapcsolattartás érdekében biztosított volt a szabadságra utazás, levelezés, telefon, városi kimenő, városi séta, intézményen kívüli rendezvényeken való részvétel, lakó-hozzátartozó találkozó. A gondozó-ápoló és mentálhigiénés személyzet igyekszik segítséget nyújtani a kapcsolat felvételben és kapcsolat fenntartásban egyaránt.
A személyi feltételekkel kapcsolatosan a beszámoló rögzíti, hogy a lakók ápolását-gondozását 170 egészségügyi dolgozó biztosította. A szakmai ellátás feltételeinek biztosítását szolgálja a munkamegosztás, a munkaidő beosztás és a feladatarányos létszám elosztás. 2006. január 1-től a kisebb osztályok kialakításával 10 osztályon 12 gondozási egységben folyik az ápolási, gondozási tevékenység; a kis osztályok külön vezetővel és szintenként egy megbízott helyettessel önállóan működnek, de számos ponton együttműködve, egymásra utalva kell dolgozniuk. A struktúra átszervezésével fő célunk a gondozási munka színvonalának emelése, a lakók biztonságos ellátása, a személyre szabott, individuális ápolás, gondoskodás magas szintű megvalósítása. A második félévben intézményi szintű átcsoportosítás történt, mely érintette az ápolószemélyzetet, valamint a kisegítőket is. Az átszervezés elsődleges célja az ápolási-gondozási tevékenység színvonalának további emelése.
A mentálhigiénés csoport beszámolójából kiemelendő, hogy feladatköréből adódóan komplex szolgáltatást kínál, mely a különböző szakmacsoportok együttműködése révén valósul meg; ügyelve arra, hogy az egyéni szükségletekhez igazodóan segítsék, támogassák a lakókat. A csoportos foglalkozások, valamint a közösségi programok tervezése során az aktivitást segítő fizikai, szellemi és szórakoztató, valamint kulturális tevékenységek biztosítására törekszenek. A 13 felsőfokú egészségügyi és/vagy szociális végzettségű munkatárs napi tevékenységének nagy része a részlegeken történik, fizikailag is jelen vannak a lakók mindennapjaiban. A foglalkozások megtervezése éves, havi, illetve heti terv szerint készül, melynek megvalósítása napi terv szerint zajlik az igények figyelembe vételével.
Az ellátottak foglalkoztatásával összefüggésben a beszámolókból kiderül, hogy jelenleg az intézményben 278 lakó dolgozik különböző foglalkoztatási formában: a Kézmű Nonprofit Kft által biztosított fejlesztő-felkészítő foglalkoztatásban 108 fő, munka- rehabilitációban 73 fő és munkajutalmas foglalkoztatásban 97 fő.
Az intézményvezető által 2011 novemberében létrehozott pszicho-, művészet-, és mozgásterápiás csoport éves szakmai beszámolója szerint „a csoport szakmai működésének célja az Intézményben működő terápiás spektrum bővítése, bizonyítékon alapuló pszichoterápiás, művészetterápiás és mozgásterápiás eszköztárral. A munkát átható szemlélet rehabilitációs irányú, valamint az életminőség javítását szolgálja, továbbá mentálhigiénés módszerekkel dolgozók testi és lelki egészségének támogatására is törekszik.
A szocioterápiás módszerek a személyiség kibontakoztatását, differenciálódását, társas viszonyainak dinamizálását, valamint a gyógyszeres és pszichoterápiás hatások elmélyítését szolgálják. A művészetterápia során pedig a művészet valamely ágának alkalmazásával segítjük a lakók pszichés konfliktusainak feltárását, személyiségük újjárendeződését, fejlődését. A művészetterápiás formák az egyéni igényekhez, a lakók pszichés állapotához, állapotváltozásaihoz igazodva egyéni és csoportos formában kerülnek alkalmazásra.
Az intézmény épületeinek bejárása közben személyesen is meggyőződhettünk az akadálymentes (látás-, és hallássérült-barát) tájékoztatási módszerek alkalmazásáról, az ütemezetten kivitelezésre kerülő kisebb felújítási, átalakítási munkálatokról, az ellátotti önkormányzat aktív működéséről, illetve az illetékes ellátottjogi képviselő elérhetőségeinek nyilvánosságáról, a panaszlása kihelyezéséről is.
A legnagyobb épülettömb 1. emelete a női, 2. emelete a férfi demens osztálynak ad helyet. Ezen a részlegen zsúfolt, 10 és 6-8 ágyas szobákkal, melynek veszélyeit folyamatos nővéri, ápolói jelenléttel kompenzálja az Intézmény. Látogatásunk során megtekintettük továbbá az enyhébb tünetekkel kezelt, jó állapotú betegek lakószobáit, az új könyvtár-helyiséget, a kulturális és művészeti sarkot, a harmónia-szobát; valamint a Speciális Részleg megszűnésével és a könyvtár áthelyezésével bővülő számú és méretű foglalkoztató szobákat. Utóbbiakban a helyszíni vizsgálat idején is alkotó munkát folytattak a lakók: szövéssel, vattatépéssel, hungarocell-darabolással, festéssel, kerámiázással tölthetik, töltik idejüket az erre alkalmas állapotú betegek, ellenőrzött keretek között, az Intézmény által biztosított eszközökkel, munka-, és/vagy művészetterápia keretében. A dolgozók hozzátették, hogy tervezik az önálló kertészet újbóli létrehozását is.
A lakók által készített termékeket helyi fesztiválok alkalmával, vásári bódékban árusítják, illetve állandó felvásárlóik is akadnak (pl. az Opel gyár). Állandó saját üzlethelyiségben történő árusításra a jelenlegi jogszabályi környezet (főként az engedélyeztetési kötelezettségek) és a jelentős anyagi ráfordítások szükségessége miatt nincs ugyan lehetőségük, de miután állandósulni látszik a termékeik iránti kereslet, az intézmény távlati tervei között szerepel egy kiállító-galériának is helyet adó saját kisbolt megnyitása (is).
Az intézménybejárást megelőző beszélgetésen elhangzottak közül kiemelendő továbbá, hogy az intézetben 2012. március eleje óta folyó, nem csak fizikális, hanem módszertani, szellemiségbeli változtatásokra is törekvő, hosszú távon megvalósítandó, nagyszabású átalakítások keretében új dolgozók is érkeztek: főállású státuszban tevékenykedő fiatal, lendületes, kreatív pszichiáterek, pszichológusok, általános orvos és ápolók, illetve a rehabilitációs jellegű tevékenység hangsúlyosabbá tételének szellemében rehabilitációs koordinátor is segíti az intézeti tevékenység reformjának kiteljesedését.
Összességében megállapítható, hogy az intézmény vezetője és vezető munkatársai azt a paradigmaváltást demonstrálják, amelynek érdekében az ENSZ égisze alatt a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogairól szóló egyezmény (CRPD) megszületett, illetve amely egy valóban vállalható bentlakásos intézmény működésének körvonalait engedi erősödni az optimális kitagolási lépések megkezdéséhez.

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint hatóság, ezen belül közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A 18. § (2) bekezdése a) pontja alapján a közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv. 
A Fővárosi Önkormányzat által fenntartott szakosított szociális ellátást nyújtó nagy létszámú Intézmény kétségtelenül a közszolgáltatást végző szervek fogalomkörébe tartozónak tekinthető, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed. Az Ajbt. már említett 18. § (1) bekezdés b) pontja alapján pedig a helyi önkormányzat hatóságnak minősül, így az országgyűlési biztos vizsgálati jogköre az önkormányzati (fenntartói) tevékenység esetén is fennáll.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalbóli vizsgálat elrendelésének feltételei fennálltak, tekintettel arra, hogy a közvetlenül érintett közel 1200 fő (a dolgozók és ellátottak összlétszáma: 1098 fő) és az ő közvetetten érintett családtagjaik együttes létszáma kifejezetten nagyobb érintetti csoportnak tekinthető; valamint arra, hogy az Intézmény működésének esetleges alapjogi hiányosságai a fogyatékossággal élő személyek kiemelten védendő alapvető jogainak sérelmét idézhetik elő.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az Ajbt.-nek a hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az országgyűlési biztosok az ombudsmanintézmény megalakulásától kezdődően minden rendelkezésre álló eszközzel – helyszíni ellenőrzések, hivatalból elindított vizsgálatok, jogalkotási kezdeményezések révén – igyekeztek fellépni a fogyatékossággal élő személyek vagy bármely más módon kiszolgáltatott emberek alapjogainak, egyenlő méltóságának védelmében. A biztosok a kezdetektől fogva egyértelművé tették, hogy a jogvédelem és az egyenlő méltóság szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az érintettek a jelenlegi egzisztenciális kiszolgáltatott helyzetbe önhibájukból vagy önhibájukon kívül kerültek.
A „Méltóképpen másképp” 2009-es Fogyatékosságügyi projekt keretében és korábbi jelentéseimben is többször kiemeltem, hogy – a nemzetközi egyezményben vállalt kötelezettségeinkre is tekintettel – elfogadhatatlannak, az érintettek emberi méltósághoz való jogával összefüggő visszásság veszélyét hordozónak tartok minden olyan megoldást, vagy arra irányuló javaslatot, amely nem vagy nem kellő mértékben a fogyatékossággal élő személyek emberi méltóságának maximális tiszteletben tartására, hátrányos helyzetének csökkentésére, esélyegyenlőségének megteremtése törekszik.
Az Ajbt. 1. § (2) bekezdésének d) pontja és a (3) bekezdése értelmében 2012. január 1-je óta az alapvető jogok biztosának törvényi kötelezettsége megkülönböztetett figyelmet fordítani a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportok jogainak a védelmére, valamint – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény végrehajtásának segítésére, védelmére és ellenőrzésére.
Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. A korábban irányadó és az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit [64/1991. (XII. 17.) AB határozat]. A méltósághoz való jognak részét képezi az is, hogy minden embert másokkal egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az egyes emberek és embercsoportok között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni. [Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): i. m. 269. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Osiris Kiadó, Budapest 2004. 94. o.] Az I. cikk (3) bekezdése határozza meg az alapjog korlátozás kritériumait, amely szerint arra csak más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával kerülhet sor.
Az Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdése tartalmazza a diszkrimináció tilalmát, mely szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Az Alaptörvény XV. Cikk (4) bekezdése továbbá előírja, hogy Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti, a XV. cikk (5) bekezdése emellett külön is kiemeli, hogy Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.
A két évtizedes, töretlen, az Alaptörvény fenti rendelkezése alapján továbbra is irányadónak tekinthető alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. Bár az Alkotmány – ahogyan az Alaptörvény is – szövegszerűen csak az alapvető jogok tekintetében tiltotta a hátrányos megkülönböztetést, az Alkotmánybíróság szerint e tilalom, ha a megkülönböztetés sérti az emberi méltósághoz való alapvető jogot, kiterjed az egész jogrendszerre.
Az egyenlő bánásmóddal és az esélyegyenlőséggel összefüggésben érdemes arra is utalni, hogy az alapvető jogok biztosa számára az ombudsmantörvény immár fontos célként fogalmazza meg a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportokhoz tartozó személyek jogainak fokozott védelmét, ugyanakkor eddig az országgyűlési biztosok – külön törvényi felhívás nélkül is – kiemelt figyelmet fordítottak az ebbe a csoportba tartozók alapvető jogainak a védelmére. A töretlen ombudsmani gyakorlat alapján nyilvánvalóan e személyi körbe tartoznak – különböző okok miatt – a hajléktalanok, a fogyatékossággal élő személyek, az idősek, a betegek, ezen belül pedig kiemelten a pszichiátriai betegek, a fogvatatottak, továbbá ide sorolhatóak a 18 év alatti gyermekek, sőt a 18 év feletti fiatal felnőttek is.
A felsorolt egyes társadalmi csoportok más és más okokból (például az egzisztenciális helyzetük, életkoruk, egészségi vagy mentális állapotuk miatt) minősülhetnek veszélyeztetettnek. Közös bennük, hogy helyzetük miatt egyfelől kiszolgáltatottak valamennyi állami, közhatalmi beavatkozással szemben. Másfelől esetükben súlyos és közvetlen következményekkel járhat az is, ha az állam nem tesz eleget egyes alkotmányos feladatainak, a speciális, rászorultakat segítő szabályozás és gyakorlat kialakításával, fenntartásával kapcsolatos kötelezettségeit nem vagy nem megfelelően látja el. Legyen szó ugyanakkor indokolatlan közhatalmi beavatkozásról, vagy éppen állami feladat, kötelezettség elmulasztásáról, az érintettek jog-, illetve érdekérvényesítő képessége minimális.
A jogegyenlőség, az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülése és az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettsége, az egyes, védett csoportok jogainak megfelelő biztosítása kiemelt fontosságú a foglalkoztatás területén, a munka világában. Az alapvető jogok biztosa minderre, valamint a vizsgálati hatáskör terjedelmére tekintettel az egyenlő bánásmód követelményének előmozdítása érdekében, az egyes védett csoportba tartozó személyek munkavállalásával, munkáltatásával összefüggésben több irányban folytat átfogó jellegű vizsgálatokat.

III. Az ügy érdeme tekintetében
Mindenekelőtt e jelentés alapjául szolgáló tények elsődleges megállapításaként rögzíteni szeretném, hogy a korábbiakban kifogásolt, az összeférhetetlen ellátottakat elkülönítő Speciális Részleg működtetése 2012. március 1-jével megszűnt, így az ennek nyomán feltárt, alapjogi sérelmeket okozó visszásságokat előidéző helyzet a továbbiakban már nem áll fenn.
Ugyanakkor arra is rá kell mutatnom, hogy a Speciális Részleg kialakítását és működtetését megalapozó korábbi intézményvezetői érvelés több eleme, a kifogásolt pontokon felmerülő alapjogi visszásságok problematikája, nem orvos-szakmai, vagy szociális-szakmai kérdésekre, hanem a vonatkozó jogszabályi háttér hiányosságaira vezethető vissza.
Meggyőződésem, hogy az intézmény jelenlegi működése, az intézmény vezetőjének az eddigiekben megtett, és a továbbiakban tenni tervezett intézkedései, valamint hosszú távú átalakítási terveinek megvalósítása révén, lehetőség szerint a fenntartóval, és az érintettek érdekképviseleti szerveivel is együttműködve, sikerrel törekedhet a szakosított szociális intézmények adott keretek közötti, speciális igényeknek és feltételeknek is megfelelő, mindenki által elfogadható működési modelljének kialakítására.
A jogszabályi háttér e tekintetben felmerülő – ti. a veszélyeztető vagy a közvetlen veszélyeztető állapotú betegek akut ellátásának jogszabályi rendezése  – kérdésére ezúttal nem térek ki, ezzel kapcsolatban több jelentésemben állapítottam meg alapjogokkal összefüggő visszásságot. [Lásd az AJB-3330/2010.; AJB-4304/2010.; AJB-4906/2010.; AJB-3167/2010. számú jelentéseket]
Tekintettel arra, hogy nem csak Magyarország, hanem Európa legnagyobb tartós bentlakást nyújtó pszichiátriai intézményéről van szó, kiemelt figyelemmel kísérem az intézményrendszer szerkezetének átalakítására, a kitagolás ütemtervének lépcsőzetes megvalósítására a Szentgotthárdi Pszichiátriai Betegek Otthonának struktúra váltását, amelyet alapjogi szemléletű észrevételeimmel továbbra is törekszem előremozdítani. [Részleteit lásd a „Fogyatékos személyek számára ápolást-gondozást nyújtó szociális intézményi férőhelyek kiváltásának stratégiájáról és a végrehajtásával kapcsolatos kormányzati feladatokról” szóló 52133-6/2011_NEFMI(SZ) számú előterjesztésben]

Intézkedéseim
A vizsgálat során nyert tapasztalataim alapján újabb intézkedéseket nem kezdeményezek. Jelentésemet a fogyatékossággal élő személyek alapvető jogainak érvényesülésével foglalkozó folyamatos ombudsmani szerepvállalás keretében, a tapasztalt jó gyakorlatok elismerése mellett, az esetlegesen továbbra is fennálló, vagy ismételten felmerülő problémák minél hatékonyabb megoldása érdekében figyelemfelhívásnak szánom.

Budapest, 2012. május 14.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.