Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB 32/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Bácskai Krisztina
A vizsgálat megindulása
A Lisztérzékenyek Érdekképviseletének Országos Egyesülete (továbbiakban: Egyesület) elnöke panaszbeadvánnyal fordult hivatalomhoz, melyben sérelmezte, hogy a korábbi ombudsmani vizsgálatok lezárása óta eltelt években sem születtek meg azok a jogszabályok, amelyek a lisztérzékeny betegek számára méltányos anyagi kompenzációt jelenthettek volna. 
Az országgyűlési biztosok gyakorlatában több alkalommal is előtérbe került a lisztérzékenységben szenvedő betegek helyzete (OBH 4908/1997, OBH 5122/2005. számú jelentések). Figyelemmel arra, hogy a tárgykörben az Egyesület újfent panasszal élt, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18.§ (1) bekezdése alapján1 utóvizsgálatot rendeltem el.
A vizsgálat megindításával egyidejűleg az Ajbt. 21. §-a alapján tájékoztatást kértem a szakterületet felügyelő szaktárca vezetőjétől, illetve a vizsgálat során felvetődő új szempontokra tekintettel a jogutód nemzeti erőforrás miniszter, valamint a nemzetgazdasági miniszter álláspontját is kikértem.

Az előzmények
A hivatalomban korábban e tárgyban folytatott vizsgálatok tapasztalatai, valamint az Egyesület. vezetőjének álláspontja alapján a következő alapvetések rögzíthetők.
A lisztérzékenység2 egy olyan auto-immun betegség, melynek egészségkárosító hatása bizonyított, tüneti kezelése megoldott, azonban az, hogy mi váltja ki a tünet együttes megjelenését még a tudomány felfedezésére vár. Ezen túl az egyetlen olyan az auto-immun betegségek sorában, amelynél a szervezet  amennyiben a beteg elkerülve a károsító hatásokat, tartja a szigorú diétát   teljes mértékben regenerálódik, az egészség helyreáll.
A betegség lényege, hogy a beteg szervezetében a glutén3 nevű fehérje folyamatos fogyasztását követően – meghatározott idő alatt – súlyos egészségromlás következik be4, majd az alapbetegség felismerésének hiányában, vagy kezeletlensége következtében súlyos emésztőrendszeri betegségek, gyakran daganatos elváltozások alakulnak ki. Noha rendelkezésre áll már korszerű diagnosztikai háttér, a helyes diagnózis felállítása mégis gyakran éveket vesz igénybe. Amennyiben a beteg nem tudja követni a szigorú és költséges diétát, az egészségügyi intézmény hálózat valamennyi szintjén (alap ellátás, járóbeteg szakrendelés, fekvőbeteg ellátás) jelentkezhet a gyógyító ellátásért.
A betegség kezelése tehát eltérően a legtöbb megbetegedéstől nem konvencionális kezelést, gyógyszeres terápiát jelent, hanem – ugyancsak a tudomány mai állása szerint – speciális eljárást, diétát. E szerint a táplálkozásból ki kell hagyni a károsító fehérjét, ezzel teljes5 gluténmentes diétát kell betartani, akár élethosszig. Mivel tehát a valóságos kóroki tényezők adekvát terápiája ez idő szerint nem ismert, jelentős életminőség javulást idézhet elő a szakszerűen összeállított diéta, mellyel hosszú időre elkerülhetővé válik, hogy a beteg az egészségügyi ellátórendszerben megjelenjen, gyarapítva a társadalombiztosítás terheit. 
Mivel tehát a lisztérzékenyek esetében nem szükséges gyógyszeres kezelés, nem részesülhetnek a támogatott ellátások közül sem a gyógyszerek, sem az egyéb eszközök vagy más gyógyító eljárás finanszírozott előnyeiben. A betegség tünetmentessé tétele kizárólag a táplálkozás következetes, szigorú rendjének betartása mellett lehetséges. Lényegében tehát a kifogásolt probléma éppen abból a helyzetből fakad, hogy a diagnózis felállítása, és a szervezet regenerálódása után az egyetlen lehetséges kezelés a gluténmentes életmód.
A különleges táplálkozási igényeknek megfelelő piaci áron beszerezhető élelmiszerek ára azonban többszöröse a „normál” alapanyagokénak6. A gluténmentes életmód tehát rendkívül drága, az alapanyagok hozzáférhetősége pedig – mivel speciális körülmények között állíthatók elő – korlátozott. E termékekhez való hozzájutást az állam sem a társadalombiztosítás intézményein keresztül, sem egyéb módon nem támogatja. 
Az elmúlt években az egészségügyi tárca vezetői arról tájékoztatták az országgyűlési biztosokat, hogy mind a gyermekek, mind a felnőtt korú betegek megfelelő diétájának biztosítását fontos, megoldandó kérdésnek tekintik, ugyanakkor a helyzet teljes áttekintése és megoldása olyan komplex feladat, mely kimunkálása hosszabb időt vesz igénybe. A szociális ügyekért korábban felelős jogelőd szaktárca (Szociális és Munkaügyi Minisztérium) – azzal együtt, hogy a helyzet fonákságait ismerte, és elismerte – egyes az ellátórendszerben lévő, és főként a gyermekes családokat segítő egyéb támogatási formák jobb kihasználásának szükségességére mutatott rá (pl. a GYES-en lévők munkavállalási lehetőségei).
Az OBH 4908/1997. számú ügyben folyt vizsgálat feltárta, hogy az akkori szabályozás szerint a szülő a lisztérzékeny középiskolás gyermeke után a 18. életévének betöltéséig kapta az emelt összegű családi pótlékot, viszont 18. életévének betöltése után, annak ellenére, hogy még középiskolai tanulmányokat folytatott, már csak az alapösszegű családi pótlékot kapta, a jelentés ezért megállapította a diszkrimináció tilalma elvének, valamint a szociális alapjogok sérelmét. E vizsgálat eredményei, az emelt összegű családi pótlék kiterjesztése a lisztérzékeny gyermekek, majd a 18. éven felüliek csoportjára előremutató lépések, azonban a kérdés mind a mai napig megoldatlan maradt, mivel sem az egészségügyi, sem a szociális támogatási rendszer nem biztosított megfelelő anyagi kompenzációt e betegségben szenvedők számára. A lisztérzékenyek esetében ugyanis terápiaként egy olyan, az egész életre szóló diétáról van szó, amely nem hagyható abba az egyetemi évek alatt sem, holott ebben az életszakaszban a betegek gyakran otthonuktól távol kénytelenek megoldani élelmezésüket. Ugyancsak probléma és komoly anyagi terhet jelent az idős lisztérzékeny emberek ellátása is. Az OBH 5122/2005. számú ügyben készült jelentés megállapította, hogy nincs Alkotmányos indoka annak, hogy a glutén-szenzitív enteropátia betegségben szenvedők közül azok a betegek, akik nem részesülnek sem a családtámogatási rendszer, sem az adópolitika, sem pedig a társadalombiztosítás kedvezményeiben, ellátásaiban, a más betegségben szenvedőktől eltérő élethelyzetbe kényszerülnek. A jelentés megállapította továbbá, hogy a vizsgált betegkör alanyai – pusztán a betegségük más betegségtől eltérő kezelési módszere miatt – az egészségbiztosítás rendszeréből kiesve a szociális ellátó rendszerben sem részesülnek teljes körű kompenzációban. A jelentés megállapításai szerint ezek a tények az Alkotmányban biztosított emberi méltósághoz való jog primátusa alapján, az abból levezethető diszkrimináció mentes elbánáshoz, valamint a szociális biztonsághoz való alapjoggal összefüggésben alkotmányos visszásságot eredményeznek. Az országgyűlési biztos ezért javasolta az akkori ifjúsági, családügyi, szociális és esélyegyenlőségi miniszternek, valamint az egészségügyi miniszternek, hogy akár együttesen akár tárcánként intézkedjenek olyan jogszabály megalkotása érdekében, mely a glutén-szenzitív betegek számára méltányos anyagi kompenzációt jelent. A szaktárca akkori vezetője azt az álláspontot képviselte, hogy a felnőtt korú betegeknél a coeliákia kezeléséhez szükséges diéta többletterheinek enyhítésére a társadalombiztosítási támogatás, illetőleg a közgyógyellátás rendszere volna a legalkalmasabb. Abban az esetben, ha a gluténmentes liszt különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszernek minősülne, és azt a társadalombiztosítás a támogatási rendszerébe befogadná, akkor a lisztérzékeny személyek kedvező áron, közülük a rászoruló személyek pedig – a közgyógyellátás keretében – akár térítésmentesen is hozzájuthatnának.

Érintett alapvető jog
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog: „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés)
– A hátrányos megkülönböztetés tilalma: „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.” (Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdés)
– A testi és lelki egészséghez való jog: „Mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez. Az (1) bekezdés szerinti jog érvényesülését Magyarország genetikailag módosított élőlényektől mentes mezőgazdasággal, az egészséges élelmiszerekhez és az ivóvízhez való hozzáférés biztosításával, a munkavédelem és az egészségügyi ellátás megszervezésével, a sportolás és a rendszeres testedzés támogatásával, valamint a környezet védelmének biztosításával segíti elő. (Alaptörvény XX. cikk (1) és (2) bekezdések)

Alkalmazott jogszabályok
1. az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 
2. a szociális ellátásról szóló 1993. évi III. törvény (továbbiakban Szoc. tv.)
3. Az emberi alkalmazásra kerülő gyógyszerekről és egyéb, a gyógyszerpiacot szabályozó törvények módosításáról szóló 2005. évi XCV. törvény (Gytv.)
4. a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény (Cst.)
5. a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évé CXVII törvény (szja tv.)
6. Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003.évi CXXV. törvény
7. az összevont adóalap adóját csökkentő kedvezmény igénybevétele szempontjából súlyos fogyatékosságnak minősülő betegségekről szóló 335/2009. (XII. 29.) Korm. rendelet
8. az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III 3.) Korm. rendelet
9. a magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségekről és fogyatékosságokról 5/2003. (II. 19.) ESzCsM rendelet 
10. a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszer minősítésére vonatkozóan a speciális gyógyászati célra szánt tápszerekről szóló 24/2003. (V. 9.) ESZCSM rendelet
11. A különleges táplálkozási célú élelmiszerekről szóló 36/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet
12. a törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV 26.) ESzCsM rendelet	13. A társadalombiztosítási támogatással rendelhető gyógyszerekről és a támogatás összegéről szóló 1/2003. (I. 22.) ESzCsM rendelet

A megállapított tényállás
Az Egyesület vezetőjének álláspontja szerint a lisztérzékenység a társadalom valamennyi korosztályát érinti, késői felfedezése súlyos betegségekhez, daganatok kialakulásához vezethet, a betegség szövődményeinek kezelési költségei, a kifizetett táppénz, a keresőképtelenség miatti csökkenő járulékfizetés pedig mind arra hívják fel a figyelmet, hogy többet kell szánni a betegség gyógyítására, a lisztérzékenyek diétájának támogatására. Mivel tehát a betegség csak diétával gyógyítható, alapvető, hogy a kezelése megelőző jellegű, a társadalom számára is megtérülő befektetés legyen.
Sok esetben a betegek felesleges, drága, egyébként hosszú tortúra után jutottak diagnózishoz, és ezek a vizsgálatok magas költséget jelentettek a számukra. Ezért módosították korábban a finanszírozási rendeletet, és egyéves kortól már a szerológiai szűrővizsgálatokat OEP-finanszírozással támogatják, így biztosítva az esetleges elváltozások időben történő diagnosztizálását.
A diéta azonban többlet költséget jelent, és nemcsak 18 éves korig, hanem 18 éves kor fölött is a munkába járók, a diákok, az egyetemi tanulmányokat folytatók, de valamennyi érintett számára, tulajdonképpen az egész életen át. Az Egyesület vezetője tájékoztatott, a korábban hivatalban lévő egészségügyi miniszter a tápszertámogatás igénybevételének lehetőségével is foglalkozott, amikor felhívta a gyártók figyelmét arra, hogy kezdeményezzék a gluténmentes termékeik befogadását a rendszerbe, amely meg is történt. A hazai gyártók képviselőivel történt egyeztetést követően 3 alapvető fontosságú termékkategóriában7 3 cég8 kérte az Országos Egészségbiztosítási Pénztárnál különleges táplálkozási célú gluténmentes termékének befogadását, azonban valamennyi esetben elutasító határozat született. Indokolásuk szerint, a jelenleg érvényes befogadási/finanszírozási törvény és más jogszabályok kizárólag a gyógyszerek, gyógytápszerek és gyógyászati segédeszközök befogadását és támogatását teszik lehetővé, a lisztérzékeny betegek számára elengedhetetlenül szükséges, számukra alapvető fontosságú, és rendkívül drága alapvető gluténmentes élelmiszerek befogadását és támogathatóságát nem. A szükséges jogszabály módosítások azonban mind a mai napig nem készültek el. Az Egyesület szerette volna megoldásként elérni, hogy az Országos Élelmezés és Táplálkozástudományi Intézet (OÉTI) által notifikált gluténmentes, különleges táplálkozási célú élelmiszerek a magánszemélyek ill. a munkáltatók által befizetett összegekből a törvénynek megfelelő üzletekben ill. szolgáltatóknál a betegek rendelkezésére álló összeg terhére, a gyógyszerekhez, gyógyászati segédeszközökhöz, gyógyteákhoz, sportszerekhez és a wellness szolgáltatásokhoz hasonlóan megvásárolhatóak legyenek. Javaslataikra, kezdeményezéseikre érdemi választ e jelentésem kiadásáig nem kaptak.
Az Egyesület elnöke kiemelte továbbá, hogy mindemellett megoldatlan a lisztérzékeny óvodás-iskolás gyerekek közétkeztetésben való részvétele9, azzal a további adalékkal, hogy szociális étkeztetés igénybevételére egyébként jogosult, többnyire idős, egyedül élő, elesett emberek sem részesülnek a számukra orvosilag előírt és az egészségük megőrzését biztosító étkezésben, nincs választási lehetőségük sem.
A közgyógyellátás szabályai is többször módosultak, ám egyetlen alkalommal sem került sor arra, hogy a gluténérzékeny betegek ellátására is kiterjedjen, annak ellenére, hogy – az egyesület elnöke szerint - van olyan gyógyszer-nagykereskedő cég, amely országos szinten készen áll arra, hogy a gyógyszertárakat ellássa gluténmentes termékekkel.
Nincs előrelépés a felsőfokú képzés nappali tagozatán tanuló eltartott fiatalok, a munkanélküliek, a nyugdíjasok és a személyi jövedelemadót nem fizető, minimálbéren foglalkoztatott alkalmazottak támogatásában, ők továbbra sem részesülnek támogatásban az egészségük fenntartása érdekében szükséges gluténmentes élelmiszerek megvásárlásához, igazolt többletköltségeiket nem kompenzálják.
A diagnosztizálatlan vagy bármilyen okból nem diétázó lisztérzékeny betegek „nem egészséges és egyenrangú tagjai a társadalomnak”, a szövődmény- és társult betegségeik pedig mérhetetlen szenvedést, a társadalombiztosításnak pedig tetemes és jórészt felesleges többlet költséget okoznak.
A vizsgálat megindulásakor hivatalban lévő szociális és munkaügyi miniszter álláspontja szerint a támogatási rendszerekkel kapcsolatos legalapvetőbb elvárás a rendelkezésre álló pénzeszközök hatékony felhasználása és az egyes támogatási formák célzott működtetése. Az egészségügyi és a szociális ellátórendszerek alapvetően az univerzalitásra törekszenek. Ennek megfelelően a cél olyan egészségügyi és szociális ellátórendszer kiépítése és fenntartása, amely egészségügyi és szociális kockázatok közötti megkülönböztetés nélkül próbál eleget tenni az Alkotmányban meghatározott követelményeknek. Amennyiben az ellátórendszer a rendkívül sokféle szükséglet, hátrány kompenzálását egyformán fel kívánná vállalni, úgy az elkülönült célcsoportok számára a jelenlegihez képest jóval több ellátást kellene működtetni, más-más jogosultsági feltételekkel. Ez egyben eltérő szervezési kereteket is igényelne, és mivel a támogatások, juttatások a társadalmi élet különböző területeit érintik, a szabályozásban ez áttekinthetetlen differenciálódást eredményezne. Mindennek következtében a rendelkezésre álló pénzeszközök tovább aprózódnának, ami végső soron oda vezetne, hogy rendkívül sokféle, alacsony összegű ellátás működne egymással párhuzamosan. Ez szakmapolitikai célként - a miniszter szerint - nem vállalható, a költségvetésben biztosított forrásokat inkább a meglévő ellátások fenntarthatóságára indokolt fordítani.
Általános tapasztalat, hogy az egészségkárosodott személyeknél a betegség mellett jelentkező speciális problémák és azok indokai rendkívül összetettek. Tehát nem pusztán a betegség miatti költségeik, hanem a jövedelmükhöz viszonyított egyéb más kiadásaik összessége alapján is szükségük lehet támogatásra. A rászorulók differenciált társadalmi helyzetéből adódóan nem a betegséghez kapcsolt egységes támogatás, hanem az alacsony jövedelemmel rendelkezők szociális biztonságának erősítése az elsődleges cél, amely lehetővé teszi az általánostól eltérő élethelyzetek külön támogatását is.
Az ilyen jellegű problémák kezelése rászorultság alapján, egyénileg, önkormányzati kereteken belül oldható meg, amelyre a Szoctv. biztosít lehetőséget.
A fentiekre tekintettel a tárca akkori vezetője aggályosnak vélte egyetlen betegségcsoport kiragadását úgy, hogy a szociális ellátórendszer keretén belül – akár egy teljesen új ellátás bevezetése révén – kizárólag a megkereséssel érintett kör anyagi hátrányainak kompenzálására kerüljön sor, míg a sokszor hasonló nehézségekkel küzdő, ám más jellegű egészségkárosodással élő emberek esetében a lisztérzékeny betegekével számos vonatkozásban, azonos problémák megoldatlanok maradnak, az azonos élethelyzetben lévő emberek esetében indokolatlan különbségtételt eredményezne.
A miniszter kifejtette továbbá, hogy a szociális ellátórendszerben jelenleg is meglévő támogatások esetében közös elem, hogy azok az egyes személyek, családok többletterheit igyekeznek enyhíteni mindenféle megkülönböztetés nélkül. A szociális ellátórendszerben – a miniszter álláspontja szerint – nem valósítható meg egy-egy speciális kockázat esetében külön kiemelt támogatás nyújtása, mert ez a támogatási rendszer szétaprózódásához vezetne. Az ellátórendszer célzottságának javítását szolgáló törekvések támogatása mellett, figyelembe kell venni a központi költségvetés teherbíró képességét is.
A támogatási rendszer átalakítását tehát, és ennek keretében a lisztérzékeny emberek számára nyújtandó új szociális támogatás bevezetését sem finanszírozási, sem pedig szakmapolitikai okokból nem támogatta az akkori szociális miniszter.
A nemzeti erőforrás miniszter válaszában az alábbiakról tájékoztatott: 
A magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségekről és fogyatékosságokról szóló 5/2003. (II. 19.) ESzCsM rendelet értelmében a lisztérzékenység magasabb összegű családi pótlékra jogosító állapotnak minősül10. Így a lisztérzékeny gyermek után a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény szerinti, magasabb összegű családi pótlékot folyósítanak. A tizennyolcadik életévét betöltött tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos személy — amennyiben utána tizennyolcadik életévének betöltéséig magasabb összegű családi pótlékot folyósítottak — továbbra is jogosult a családi pótlékra.
A családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény szerint a tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos — ideértve a lisztérzékeny gyermeket is — gyermek után, 10. életévének betöltéséig gyermekgondozási segélyre jogosult a gyermeket a saját háztartásában nevelő szülő, nevelőszülő vagy gyám.
Az összevont adóalap adóját csökkentő kedvezmény igénybevétele szempontjából súlyos fogyatékosságnak minősülő betegségekről szóló 335/2009. (XII. 29.) Korm. rendelet értelmében a lisztérzékenység súlyos fogyatékosságnak minősül. Ezért a lisztérzékenyek a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény értelmében havonta az adóév első napján érvényes havi minimálbér 5 százalékának megfelelő összeggel csökkenthetik az összevont adóalapjuk után fizetendő adójukat.
A lisztérzékenységben szenvedők részére készült gluténmentes élelmiszerek a különleges táplálkozási célú élelmiszerekről szóló 36/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet hatálya alá tartoznak. A különleges táplálkozási célú élelmiszereknek ki kell elégíteniük többek között azon fogyasztók speciális táplálkozási igényeit, akik emésztési vagy anyagcserezavarban szenvednek.
A törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet hatálya a forgalomba hozatalra engedélyezett és az Egészségbiztosítási Alapból támogatott, illetve támogatásra javasolt — az emberi alkalmazásra kerülő gyógyszerekről és egyéb, a gyógyszerpiacot szabályozó törvények módosításáról szóló 2005. évi XCV. törvényben meghatározott — anyagokra, keverékekre, készítményekre, valamint az anyatej-helyettesítő és anyatej- kiegészítő tápszerekre, továbbá a speciális gyógyászati célú tápszerekre terjed ki. 
A nemzeti erőforrás miniszter álláspontja szerint a gyógyszerkörre vonatkozó jogi szabályozás teljes mértékben illeszkedik az európai uniós elvárásokhoz, ez pedig jelenleg nem teszi lehetővé a gluténmentes élelmiszereknek, pl. a gluténmentes lisztnek az Országos Egészségbiztosítási Pénztár által történő befogadását, mivel az nem tekinthető sem gyógyszernek, sem gyógyszeranyagnak.
A burgonya- és a kukoricakeményítő ugyanakkor támogatással elérhető a lisztérzékeny betegek számára, részben kiemelt indikációhoz kötött kategóriában11. A keményítő gyógyszeralapanyagnak minősül, így a társadalombiztosítási támogatással rendelhető gyógyszerekről és a támogatás összegéről szóló 1/2003. (I. 21.) ESzCsM rendelet alapján, mint magisztrális készítmény egységes 50%-os kulcs szerinti támogatást kap. Amennyiben a beteg közgyógyellátásra jogosult, és a közgyógyellátási keret meghatározásakor a keményítő szükséges havi mennyiségét is kalkulálták, a beteg által térítési díjként fizetendő 50%-ot a központi költségvetés átvállalja, így a beteg térítésmentesen jut a készítményhez.
Mindezekre tekintettel – a miniszter tájékoztatása szerint – a lisztérzékeny betegek támogatási rendszerének továbbfejlesztésére irányuló szakmai munka jelenleg nem folyik.
A gluténmentes élelmiszerek vételára elszámolhatóságának kérdése az önkéntes kölcsönös biztosító pénztári szabályozás előkészítéséért felelős Nemzetgazdasági Minisztérium feladatkörébe tartozik. A korábbiakban a miniszter a tárca jogelődje felé jelezte, hogy indokoltnak tartaná – az OÉTI által notifikált – gluténmentes, különleges táplálkozási célú élelmiszerek vételára lisztérzékenyek számára történő elszámolhatóságának biztosítását, megerősítve, hogy a nemzeti erőforrás miniszter a különleges táplálkozási célú élelmiszerek önkéntes kölcsönös biztosító pénztárak általi elszámolhatóságát támogatja.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – közigazgatási szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (2) bekezdés d) pontja szerint központi államigazgatási szervnek minősül a Nemzeti Erőforrás Minisztériuma (2012. május 14 –től Emberi Erőforrások Minisztériuma) és a Nemzetgazdasági Minisztérium is. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének rendelkezése alapján a megkeresett szervek tevékenységének vizsgálatára kiterjed a vizsgálati hatásköröm. 

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és Ajbt. hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait12.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország – továbbra is – független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.6
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis álláspontom szerint, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.
2. Az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdése szerint „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja”.
A két évtizedes, töretlen alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó, az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésében rögzített szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. Bár az Alkotmány – ahogyan az Alaptörvény is – szövegszerűen csak az alapvető jogok tekintetében tiltotta a hátrányos megkülönböztetést, az Alkotmánybíróság szerint e tilalom, ha a megkülönböztetés sérti az emberi méltósághoz való alapvető jogot, kiterjed az egész jogrendszerre. Abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem az alkotmányos alapjogok kapcsán áll fenn, a szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az azonos helyzetű, azonos szabályozási kör alá vont jogalanyok között. 
Az alkotmánybírósági gyakorlat által kimunkált ún. ésszerűségi teszt alkalmazásával állapítható meg, hogy egy adott normatív szabályozás, jogalkalmazói gyakorlat vagy egyedi döntés ellentétes-e a hátrányos megkülönböztetés alkotmányi tilalmával. Az ésszerűségi teszt egyrészt egy összehasonlíthatósági, másrészt egy indokolhatósági próbából áll. Az összehasonlíthatósági próba során azt kell vizsgálni, hogy a megkülönböztetés azonos helyzetben lévő jogalanyok között merül-e fel, az indokolhatósági próba pedig annak vizsgálatát jelenti, hogy ha azonos csoportba tartozók között áll fenn a megkülönböztetésnek van-e tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoka. A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság szűken értelmezte, de megállapította azt, hogy az összehasonlíthatósági próba nem csak arra a helyzetre vonatkozik, amikor azonos helyzetben lévő jogalanyok között tesznek különbséget, hanem ennek ellenkezőjére is, vagyis amikor lényegesen eltérő helyzetben lévők esetén e körülményt figyelmen kívül hagyják.
3. Az Alaptörvény O) cikke értelmében „mindenki felelős önmagáért”. Az egyéni felelősségnek az egészségügyben is szerepe van: az egészségtelen életmód betegségek kialakulásához vezethet, illetve meggátolhatja a már kialakult betegség gyógyulását, tüneteinek enyhítését. Az egészséghez való jog intézményvédelmi oldala, hogy az állam (preventív módon) védi az egészséget, biztosítja az egészséges életkörülményeket, és (reaktív módon) megteremti a betegségek kezelésének, gyógyításának intézményi és anyagi feltételeit.
Az Alaptörvény XX. cikk (2) bekezdéséből következően Magyarország az egészséghez való jog érvényesülését – egyéb intézkedések mellett – az egészségügyi ellátás megszervezésével biztosítja. Az Alaptörvény rendszerében az egészségügyi ellátás, és ezen belül az egészségbiztosítás rendszere intézményvédelmi kötelezettség, amelyből konkrét alanyi jogok nem vezethetőek le. A törvényhozónak széles mérlegelési szabadsága van abban a kérdésben, hogy milyen ellátásokhoz, gyógymódokhoz, gyógyszerekhez rendel állami támogatást, valamint abban is, hogy milyen betegségtípusok kezelését fedezi az egészségbiztosítás. E mérlegelési szabadság korlátját az Alaptörvény egyéb rendelkezései képezik; a jogalkotónak az egészségbiztosítást érintő döntéseinél is figyelemmel kell lennie az Alaptörvényben foglalt alapjogok és alkotmányos garanciák érvényesülésére13.
Az egészséghez való jog intézményvédelmi oldalából az következik, hogy nem lehet önkényesen kizárni egyes jogalanyokat az egységes ellátórendszerből. A jogalkotó nagy szabadságot élvez annak meghatározása során, hogy milyen típusú ellátásokat és milyen mértékben finanszíroz az állami költségvetés. Ezen a területen azonban – a nemzeti kockázatközösségre tekintettel – minden biztosítottét egységesen kell rendeznie. Egészségpolitikai kérdés az tehát, hogy az egészségbiztosítás terhére mely gyógyszerek, gyógyászati célra szánt tápszerek és milyen esetekben vehetőek igénybe. 
A természetgyógyászati eljárások vizsgálatával összefüggésben14, ugyancsak az Alkotmánybíróság rögzítette azt, hogy az önrendelkezési jog magába foglalja, hogy a beteg a konvencionális orvosi beavatkozás helyett a nem-konvencionális orvoslást válassza. A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogból azonban nem vezethető le, hogy az állam részéről ez az alternatíva alapjogként a kötelező egészségbiztosítás keretében biztosítandó is legyen. (684/B/1997. AB hat.) Az állam e  körben ugyanis nagyfokú szabadságot élvez, amely mindaddig nem vet fel alkotmányossági kérdéseket, ameddig az nem vezet valamely alkotmányos jog, köztük a társadalombiztosítás útján érvényesülő betegellátási jogosultság megsértéséhez. Az egészségügyi ellátás intézményrendszere csak akkor alkotmányellenes, ha eleve alkalmatlan az államot terhelő kötelezettségek alkotmányosan még elfogadható minimumának teljesítésére15. Ahogy azt korábbi vizsgálatom során is kifejtettem,16 a lisztérzékeny betegek számára nem-konvencionális kezelési módnak is tekinthető a betegség kezelésére alkalmas (ez idáig nem létező) gyógyszer helyett a tünetet okozó fehérje elhagyása a táplálkozásból, más alapanyaggal való helyettesítése. Ez azonban nem választás kérdése, hanem az egyetlen lehetséges kezelési mód. Beteg és beteg között különbséget tenni csupán a kezelések módjában, az orvos-szakmai meggyőződésen alapuló adekvát terápia tekintetében lehet. Ebből következően a lisztérzékenység tüneti kezelését jelentő diéta, és más betegségek gyógyszeres kezelése között ugyancsak nem lehet különbséget tenni. Ellenkező esetben az összehasonlítható alanyi kör megkülönböztetése a kezelések támogatottsága tekintetében mégis csupán a „gyógyszer” jellegén múlik. Ha volna e betegségre gyógyszeres terápia, a készítmények például közgyógyigazolvány ellenében, csökkentett áron volnának beszerezhetők.

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. Vizsgálatom során, a nemzetgazdasági minisztertől 2011. szeptember 21-én kértem tájékoztatást, azonban választ – 2011. december 12-én kelt sürgető levelem ellenére – e jelentés kiadásáig nem kaptam. 
Az Alaptörvény 30. cikkelyének (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa alapjogvédelmi tevékenységet lát el, eljárását bárki kezdeményezheti. Ugyanezen cikkely (2) bekezdése alapján az alapvető jogok biztosa az alapvető jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltatja, orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményez.
Az Ajbt. 21. § (1) bekezdésének b) pontja szerint az alapvető jogok biztosa vizsgálata során, vizsgálat lefolytatására kérheti fel a vizsgált hatóság vezetőjét, felügyeleti szervének vezetőjét, vagy az annak lefolytatására a jogszabály által egyébként feljogosított szerv vezetőjét. A hivatkozott szakasz (2) alapján az alapvető jogok biztosa megkeresésének az általa megállapított határidőn belül eleget kell tenni. A határidő nem lehet rövidebb tizenöt napnál.
A fenti eljárási szabályoknak a gyakorlati érvényesülése biztosítja, hogy az alapvető jogok biztosa alkotmányos feladat– és jogkörét elláthassa. Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a vizsgálatom szempontjából releváns kérdéseket tartalmazó megkeresésemre, a nemzetgazdasági minisztertől várt válasz elmaradása akadályozott a feladataim ellátásában, és ezzel a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot idézett elő. 
2. Az utóvizsgálat arra irányult, hogy felmérje, a fentiekben többször hivatkozott korábbi vizsgálatok óta eltelt időben a betegek szociális helyzete, elfogadottsága és a társadalombiztosítás általi támogatottsága mennyiben változott. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa már kifejtette17 ,a lisztérzékenység életre szóló diétával kezelhető, valamennyi korosztályt érintő, a családok számára folyamatos anyagi terhet jelentő betegség. A jelenlegi ellátórendszer azonban nem képes ezt az anyagi terhet minden korosztályra kiterjedően kezelni, különösen a felsőoktatásban résztvevő betegek, a munkanélküli és nyugdíjas lisztérzékeny betegek szorulnak ki az ellátásból.
Korábban történtek egyeztetések a gluténmentes élelmiszerek társadalombiztosítás általi finanszírozására, azonban mindezt a jelenlegi jogi szabályozás nem teszi lehetővé, sőt hatását tekintve hátrányosan érinti azokat, akik szűkös anyagi körülményeiknél fogva nem tudják az egészséges étrendet, diétát tartani. Álláspontom szerint ugyanakkor a lisztérzékenység, mint betegség tünetmentes tartását jelentő diéta, és a más betegségek kezelése esetében alkalmazott gyógyszeres kezelés között sem lehet különbséget tenni.
Az ombudsman korábbi vizsgálata18 során a megkülönböztetés alapjogi tilalmával kapcsolatban rögzítette azt az alkotmánybírósági tézist, miszerint, ha nem eleve jogosultak megkülönböztetéséről van szó, akkor csak az követelhető meg, hogy a nem egyenlő kezelésnek ésszerű oka legyen, azaz az ne minősüljön önkényesnek (ABH 1991, 62.). Ha a megkülönböztetés „önkényes”, „indokolatlan”, vagyis annak nincs ésszerű indoka, akkor sérti az emberi méltósághoz való jogot. [35/1994. (VI. 24.) AB határozat, (ABK 1994. június, 274-75.)]. Mindebből következik, hogy a kifogásolt helyzetet a jogalkotás lehető legszélesebb mérlegelési jogkörének figyelembevételével kell mérni. Már nem csupán a glutén-érzékeny betegek egymás közötti különbözőségéről van szó, hanem a különböző egyéb betegségek szenvedői és a lisztérzékenységben szenvedő beteg emberek eltérő méltóságú „kezeléséről”. ,,Ahol az érintettek szempontjait nem azonos körültekintéssel és figyelemmel kezeli az állam, ott felmerül az indokolatlan alapjog korlátozás. Ha az állam a különböző helyzetek között - azzal, hogy az azokban rejlő lényeges különbözőségeket figyelmen kívül hagyja - egyenlőtlen elbánást eredményező módon azonosságot állapít meg, az a személyek közötti tilos megkülönböztetést eredményez, és ezért alkotmányellenes.” [1/1995. (II.8.) AB hat.]
Bár a helyzet orvoslására állami lépések történtek, ezek szükségesek, de nem elégségesek valamennyi lisztérzékenységben szenvedő beteg támogatásának megoldására. A hosszabb idejű GyES, a magasabb összegű családi pótlék, az ápolási díj időbeni kitolása, az adókedvezmény és a közgyógyellátási igazolvány kétségtelenül előrelépés, de nem jelent valamennyi korosztály számára teljes körű és célszerű támogatást, valamennyi lisztérzékeny számára igénybe vehető kedvezményt. A támogatási rendszer gyenge pontja továbbá, hogy a közgyógyellátási igazolvány által nyújtott előnyöket jelenleg a lisztérzékeny betegek gyakorlatilag nem tudják igénybe venni, esetükben ugyanis nem a gyógyszerek jelentik a kezelést, sok esetben nincsenek is gyógyszerköltségek, amennyiben a szigorú diéta szerint élnek. A közgyógyellátás pedig éppen a diétához szükséges termékekre nem érvényesíthető, valamint nem veszi figyelembe a valós szükségleteket. 
Összegezve a kérdés megoldására irányuló intézkedéseket tehát, a magasabb összegű családi pótlékra való jogosultság megállapításakor a lisztérzékeny gyermekek szülei, illetve abban a felnőtt korban saját jogon is részesülők tekintetében korábban már elismerte a jogalkotó, hogy a betegség karbantartása illetve tüneteinek elkerülése jelentős anyagi terhet ró rájuk. A támogatási rendszerből azonban továbbra is kimaradnak azok a betegek, akik esetében felnőtt korukban diagnosztizálták a kór jelenlétét, továbbá akik a felsőfokú tanulmányaikat végzik, illetve a munkanélküli, az idős, nyugdíjas lisztérzékeny betegek, akiknek a jövedelme a mindennapi megélhetést épphogy lehetővé teszi. 
A jelenlegi szabályozás ez utóbbi betegkör tekintetében a lisztérzékeny betegek élethelyzeténél, jövedelmi vagyoni viszonyainál fogva nem teszi lehetővé, hogy a betegséget karbantartó diétát − ami jóval költségesebb életmódot jelent − tartani tudja, amely miatt eleve hátrányba kerül azokkal szemben, akiknek van tényleges lehetőségük az egészségesebb életmód folytatására. A fenti állami lépések ugyan bizonyos csoportok tekintetében orvosolják a hátrányos megkülönböztetést, a többi csoport tekintetében azonban ezt a hátrányt a jelenlegi jogi szabályozás nem egyenlíti ki.
Mindezekre tekintettel megállapítom, a lisztérzékeny betegek közötti hátrányos megkülönböztetés tilalmába ütközik, hogy a jelenlegi jogi szabályozás nem teszi lehetővé a gluténmentes élelmiszerek társadalombiztosítás általi támogatását.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkezte lehetőségének megelőzése érdekében, 
 az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, hogy a vonatkozó jogszabályok felülvizsgálatával tegyen lépéseket olyan jogszabályi környezet kialakítására, amely megteremti annak lehetőségeit, hogy a lisztérzékeny beteg egyetlen lehetséges gyógymódját jelentő gluténmentes étrendre fordított kiadásait a társadalombiztosítás ellentételezze.
 az Ajbt. 31. §-a alapján felkérem a nemzetgazdasági minisztert, hogy a jövőben az alapvető jogok biztosa megkereséseinek határidőben, és teljes körűen tegyen eleget.

Budapest, 2012. augusztus 9.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 18. § (1) Az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, megyei bírósági végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
2 glutén-szenzitív enteropátia
3 A glutén a gabonafélékben (búza, árpa, rozs, zab és ezek alfajai) található fehérje egyik alkotója, mely az immunrendszer mellett a vékonybél bolyhokat károsítja, gátolva a táplálék felszívódását.
4 Az egészségromlás tünetei többek között: hasmenés, hányás, fogyás, hajhullás, egyéb hiánybetegségek, fogromlás, csontritkulás, stb.
5 A teljes gluténmentes diéta valódi teljességet jelent, azaz a beteg az elfogyasztott károsító gabonafehérje mennyiségét teljes mértékben ki kell, hogy iktassa az étrendjéből és minden olyan élelmiszer fogyasztása tilos, amely akár csak nyomokban is, de tartalmazza a szervezet számára káros anyagot.
6Árviszonyok 2004.évben: 1 kg búzakenyér: 102-300 Ft, 1 kg gluténmentes kenyér 1000-2000 Ft; 1 kg búzaliszt: 100 Ft, 1 kg gluténmentes liszt 800-2000 Ft.
7 liszt keverék, száraztészta, kenyér
8 Gabonaipari Kutató Kht - Szeged, Gluténmentes Bt.- Kaposszekcső és N&N Sváb Pékség Kft. - Pilisjászfalu
9 a speciális étkezési igényű, lisztérzékeny gyermekek közétkeztetés rendszerén belüli ellátásának hiányosságait az OBH 5165/2009; AJB 560/2011; AJB 1147/2012. számú vizsgálatok során tártam fel
10 A rendelet 1. számú mellékletének A) 2. anyagcsere és gasztroenterológiai betegségek c. fejezet 1. pontja
11 18 éves korig 1000 g mennyiségi egységenként 300 Ft-os térítési díjjal, részben életkortól függetlenül 50%-os támogatással.
12 Lásd ezzel összefüggésben az 22/2012. (V. 11.) AB határozatot, mely szerint „[…] Az egyes intézményekről, alapelvekről és rendelkezésekről kialakított értelmezése a határozataiban található meg. Az Alkotmánybíróságnak azokra az alapértékekre, emberi jogokra és szabadságokra, továbbá alkotmányos intézményekre vonatkozó megállapításai, amelyek az Alaptörvényben nem változtak meg alapvetően, érvényesek maradnak. Az előző Alkotmányon alapuló alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű megállapítások értelemszerűen irányadók az Alaptörvényt értelmező alkotmánybírósági döntésekben is. Ez azonban nem jelenti az előző Alkotmányon alapuló határozatokban kifejtettek vizsgálódás nélküli, mechanikus átvételét, hanem az előző Alkotmány és az Alaptörvény megfelelő szabályainak összevetését és gondos mérlegelést kíván. Ha az összevetésnek az az eredménye, hogy az alkotmányjogi szabályozás változatlan vagy jelentős mértékben hasonló, az átvételnek nincs akadálya. Másrészt az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni.”
13 Az alkotmányos keretekkel összefüggésben az AJB-4439/2010. számú jelentésben azt állapítottam meg, hogy az állam mindenkori teherbíró képességére figyelemmel a támogatásra rendelkezésre álló költségvetési keret elosztása során biztosítani kell az azonos indikációjú betegek részére az azonos feltételek melletti, egyenlő esélyű hozzáférést.
14 Lásd. az OBH 5122/2005. számú ügy
15 Vö. 54/1996. (XI. 30.) AB határozat, ABH 1996, 173., 188-189. 
16 OBH 5122/2005. számú ügyben
17 OBH 5122/2005. számú ügyben
18 OBH 5122/2005. számú ügyben