Az alapvető jogok biztosának 
Jelentése
az AJB-3070/2012. számú ügyben

Előadó:  dr. Regényi Eszter
dr. Weinbrenner Ágnes
A vizsgálat megindítása
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 1. § (2) bekezdésében foglaltak szerint: „Az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít a gyermekek jogainak védelmére.” A gyermekek jogainak védelmére hivatalba lépésem óta kiemelt figyelmet fordítok. Az évente változó fókuszpontú gyermekjogi projektünk keretében 2012. évben − különös figyelemmel arra, hogy az Európai Unió az idei évet a gyermekbarát igazságszolgáltatás tematikus évének szentelte − az igazságszolgáltatást, illetve a hivatalos eljárások gyermekbarát jellegének feltérképezését állítottam a vizsgálataim középpontjába. 
A gyermekbarát igazságszolgáltatásra vonatkozó nemzetközi kötelezettségek hazai érvényesülésének jelen vizsgálata során megkerestem a közigazgatási és igazságügyi minisztert – úgy is, mint a Gyermekbarát Igazságszolgáltatásért Munkacsoport koordinációjáért felelős tárca vezetőjét –, az EMMI Rákospalotai Javítóintézet és Speciális Gyermekotthonának, az EMMI budapesti , debreceni, aszódi javítóintézeteinek, a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézeteinek (Tököl, Kecskemét, Pécs és Szirmabesenyő) vezetőit, valamint több civil szervezetet (Magyar Helsinki Bizottság, Társaság a Szabadságjogokért, Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda, Eszter Közhasznú Alapítvány, Váltó-sáv Alapítvány). A megkeresett szervekhez ugyanazt az Európa Tanács Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló iránymutatása alapján összeállított kérdéssort juttattam el. 

Az érintett alapvető jogok
−	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye „Magyarország független, demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés]
−	az állam alapjogvédelmi kötelezettsége „Az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.” [Alaptörvény I) cikk (1) bekezdés]
−	az emberi méltósághoz való jog „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” [Alaptörvény II. cikk]
−	a tisztességes eljáráshoz való jog  „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés]
−	a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” [Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés] „Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.” [Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdés]
−	a nemzetközi jog általánosan elismert szabályai elfogadásának követelménye „Magyarország elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait. A nemzetközi jog más forrásai jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé.” [Alaptörvény Q. cikk (3) bekezdés]

Az alkalmazott jogszabályok
−	Magyarország Alaptörvénye
−	1997. évi XXXI. törvény, a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
−	1991. évi LXIV. törvény, a Gyermek jogairól New Yorkban 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről 
−	2004. évi CXL. törvény, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
−	2007. évi LXXX. törvény, a menedékjogról (Metv.)
−	1994. évi LIII. törvény, a bírósági végrehajtásról (Vht.)
−	1997. évi CLIV. törvény, az egészségügyről (Eütv.)
−	2007. évi II. törvény, a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról (Harmtv.)
−	1995. évi CVII. törvény, a büntetés-végrehajtási szervezetről 
−	2002. évi LV. törvény, a közvetítői tevékenységről 
−	2011. évi CXII. törvény, az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról (Infotv.)
−	2012. évi II. törvény, a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről (Szabs.tv.)
−	1952. évi III. törvény, a polgári perrendtartásról (Pp.)
−	1952. évi IV. törvény, a házasságról, a családról ás a gyámságról (Csjt.)
−	1959. évi IV. törvény, a Polgári Törvénykönyvről (Ptk.) és az új Ptk. tervezetének Családjogi Könyve
−	1978. évi IV. törvény, a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
−	1998. évi XIX. törvény, a büntetőeljárásról (Be.)
−	2003. évi LXXX. törvény, a jogi segítségnyújtásról (Jst.)
−	2005. évi CXXXV. törvény, a bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről (Ást.)
−	a gyermekbarát igazságszolgáltatás megvalósulásához kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló T/6577. számú törvényjavaslat (Törvényjavaslat) 1
−	1979. évi 11. törvényerejű rendelet, a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
−	114/2007. (V.24.) Kormányrendelet, a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról (Harmtvhr.) 
−	149/1997. (IX.10.) Kormányrendelet, a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
−	301/2007. (XI.9.) Kormányrendelet, a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény végrehajtásáról (Metvhr.)
−	11/1996. (X.15.) IM rendelet, a büntetés-végrehajtási intézetben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről 
−	32/2011. (XI.18.) KIM rendelet, a rendőrség nyomozó hatóságainál létesítendő gyermekmeghallgató szobák kialakításáról 
−	30/1997. (X.11.) NM rendelet, a javítóintézetek rendtartásáról (Rendtartás)
−	1/2002. (I.17.) IM rendelet, a bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről 
−	42/2008. (XI.14.) EüM-SZMM együttes rendelet, a kábítószer-függőséget gyógyító kezelés, kábítószer-használatot kezelő más ellátás vagy megelőző- felvilágosító szolgáltatás szabályairól 
−	52/2006. (XII.28.) EüM rendelet, a sürgős szükség körébe tartozó egyes egészségügyi szolgáltatásokról
−	6/1996. (VII.12.) IM rendelet, a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
−	32/2007. (OT.26.) ORFK utasítás, a családon belüli erőszak kezelésével és a kiskorúak védelmével kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról (Utasítás)
−	4/2009. (III.20.) IRM utasítás, a fogvatartottak számára kábítószer-függőséget gyógyító kezelés, kábítószer-használatot kezelő más ellátás vagy megelőző-felvilágosító szolgáltatás biztosításáról
−	3/2011. számú módszertani állásfoglalás, az áldozatsegítő szolgálat számára a gyermekvédelmi és hozzátartozók közötti erőszakkal kapcsolatos jelzőrendszeri tagságból fakadó kötelezettségek teljesítéséről

A hivatkozott nemzetközi jogi dokumentumok 
−	az ENSZ gyermek jogairól szóló 1989. november 20-án kelt Egyezménye (továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény)
−	a fiatalkorúak igazságszolgáltatásában alkalmazandó általános minimumkövetelményekről szóló 1985. november 29-én kelt, 40/33-as ENSZ közgyűlési határozat (továbbiakban: ún. Pekingi Szabályok)
−	a szabadságuktól megfosztott fiatalkorúak védelmének szabályairól szóló 1990. december 14-én elfogadott, 45/113-as számú ENSZ közgyűlési határozat (továbbiakban: ún. Havannai Szabályok)
−	a fiatalkori bűnözés megelőzéséről szóló 1990. december 14-én elfogadott, 45/112-es számú ENSZ közgyűlési határozat (továbbiakban: ún. Rijádi Iránymutatások)
−	a szabadságelvonással nem járó szankciók minimumszabályairól szóló, 1990-ben született, 45/110-es számú ENSZ közgyűlési ajánlás (továbbiakban: ún. Tokiói Szabályok)
−	az ENSZ Gyermekjogi Bizottságának „Gyermeki jogok a fiatalkorúak igazságszolgáltatásában” című, 10. Általános Kommentárja 
−	az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának 2010. november 17-én elfogadott, Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatása (továbbiakban: Iránymutatás)
−	az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (továbbiakban: Emberi Jogok Európai Egyezménye)

A megállapított tényállás
A Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda arról tájékoztatott, hogy az elmúlt években egyáltalán nem jártak el gyermekeket érintő ügyekben, így nem rendelkeznek a témát érintő tapasztalatokkal, a kérdésekre nem tudnak válaszolni. A Váltó-sáv Alapítvány sem foglalkozik gyermekekkel, legfiatalabb ügyfeleik tizenhat évesek, de az igazságszolgáltatás jogi kérdései nem tartoznak a kompetenciájukba. Megjegyzem, hogy a Gyermekjogi Egyezmény minden 18 év alatti személyt gyermeknek tekint.

A multidiszciplináris megközelítés érvényesülése tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter szerint a gyermekbarát igazságszolgáltatás alapkövetelményként határozza meg a gyermek jogainak tiszteletben tartását, védelmét és érvényesülésük elősegítését, figyelemmel a gyermek mindenek felett álló/legfőbb érdekének elvére. Ez összhangban áll az ENSZ Gyermekjogi Egyezményével is. A gyermek legfőbb érdekének elvét minden olyan eljárás során alkalmazni kell, amikor a gyermek hatósággal találkozik. A Gyvt. 2. § (1) bekezdése kifejezetten lehetőséget biztosít arra, hogy a multidiszciplináris megközelítés megvalósuljon: A gyermekek védelmét ellátó helyi önkormányzatok, gyámhivatalok, bíróságok, rendőrség, ügyészség, pártfogó felügyelői szolgálat, más szervezetek és személyek e törvény alkalmazása során a gyermek mindenek felett álló érdekét figyelembe véve, törvényben elismert jogait biztosítva járnak el. A Gyvt. alapelvei biztosítják az eltérő területeken dolgozó szakemberek számára a közös szempontokat, illetve a Gyvt. 11. § (1) bekezdése mintegy kötelezettségükké teszi a gyermeki jogok védelmét. Közös értékelési keretrendszerről a miniszter nem tudott, de javasolni fogja létrehozását az általa koordinált Gyermekbarát Igazságszolgáltatásért Munkacsoportnak.
2. A megkeresett büntetés-végrehajtási intézetek sem tudtak a gyermekekkel foglalkozó szakemberek számára készített közös értékelési keretrendszerről. Ugyanakkor a Baranya Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet kiemelte, hogy a befogadás során érvényesül a multidiszciplináris megközelítés, amely megalapozza a fiatalkorú fogvatartottak nevelési tervének kidolgozását.
3. A Budapesti, és a Rákospalotai Javítóintézet egyaránt multidiszciplináris megközelítésben dolgozza ki az egyéni nevelési, fejlesztési terveket. Az intézményi rendtartás alapján működő szakértői team tagjai (orvos, pszichológus, gyógypedagógus, nevelő, tanár, szükség szerint pszichiáter) a saját protokolljaik szerint elvégzett vizsgálatok alapján javasolnak fejlesztési irányokat, amelyek meghatározzák a fiatalkorúval való foglalkozást. Ehhez – lehetőség szerint – figyelembe veszik a gyermekről más intézmények által készített véleményeket, dokumentumokat; így különösen a hatósági döntéseket, a gyermekjóléti alapellátás és a gyermekvédelmi szakellátás előzményiratait, a pártfogó felügyelői szolgálat által készített dokumentumokat, egészségügyi iratokat stb. Ugyanakkor teljesen egységes kritériumrendszer és gyakorlat nincs, problémát okoz – a főleg egymástól távolabb eső – szakterületek közötti egyeztetés (hiánya). 
4. Az ESZTER Alapítvány szerint a multidiszciplináris megközelítés rendszerszinten nem érvényesül. Ennek hátterében egyrészt a gyermekvédelmi jelzőrendszer működésének problémái, másrészt a gyermekvédelmi törvényben előírt kooperációs lehetőségek elégtelen gyakorlati megvalósulása (lásd: esetmegbeszélés, esetkonferencia hiánya) áll. A szakemberek közötti együttműködés legtöbbször esetleges, ismeretségeken alapul.
5. A Magyar Helsinki Bizottság általános tapasztalatai szerint a hatósági eljárásokban részt vevő szakemberek nincsenek felkészítve a gyermekekkel való megfelelő bánásmód alkalmazására. Sem a 18 év alatti elkövetők, sem az áldozatok számára nem állnak rendelkezésre valódi segítséget jelentő szolgáltatások (pl. pszichológiai segítségnyújtás, stb.). Átfogó, több szakterületről érkező szakembert bevonó, multidiszciplináris képzések nem léteznek, különösen a szociális szférán kívül dolgozó szakemberek szupervíziója, kiégésük megelőzése, új, gyermekközpontú technikák oktatása egyáltalán nem biztosított. Az eljárások, a hatóságok és a szakemberek közel sem „gyermekbarátak”. Az eljárások rendszerint kevéssé térnek el a felnőttekkel szemben folytatottaktól.
Kiemelten problémásnak tartják a gyermeki jogok érvényesülése szempontjából, hogy tapasztalataik szerint a menekültügyi és idegenrendészeti eljárásokban az életkor meghatározás során nem minden esetben érvényesül a multidiszciplináris megközelítés. A menedékkérők életkorának meghatározására akkor kerül sor a gyakorlatban, ha a hatóság (rendőrség, Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal) szerint kétséges a menedékkérő hatóságokkal közölt életkora. Ha a hatóságok szerint kétséges, hogy a menedékkérő valóban kiskorú, akkor elvégzik az életkor meghatározását, ilyen feltételezés hiányában azonban nem. Az életkor meghatározás röntgenvizsgálatot, kulcscsont vagy kéztőcsont röntgent jelent a gyakorlatban. Pszichológus és szociális munkás által végzett vizsgálatokat azonban – szemben a nemzetközileg is irányadó szakmai állásponttal2 – nem végeznek. Az életkor meghatározását első alkalommal általában a menedékkérő elhelyezését szolgáló idegenrendészeti fogda orvosa, vagy a rendőrséggel egyébként szerződésben álló általános orvos végzi el. A Helsinki Bizottság szerint ezen orvosok egyike sem rendelkezik az életkor meghatározáshoz szükséges komplex szakértelemmel, és nem részesültek külön képzésben sem. A közelmúltban számos olyan eset volt, amikor a Magyar Helsinki Bizottság ügyvédeinek ismételt vizsgálatot kellett kérniük az életkor meghatározása érdekében. Az ismételt vizsgálat kezdeményezését az indokolta, hogy nem látták garantáltnak, hogy a hatóságok azt külön intézkedés nélkül elvégeztetik, holott ezt a Harmtvhr. 128/A.§ (1)-(2) bekezdései3 kötelezővé teszik. Az ismételt vizsgálatoknak köszönhetően derült ki, hogy volt olyan ügy, amelyben valószínűsíthetően 18 év alatti személyeket tartottak fogva jogellenesen. 
A Helsinki Bizottság tudomása szerint a hatóságok a Fóti Károlyi István Gyermekközpontba bekerülő menedékkérőknél valamennyi esetben megkérdőjelezték a gyermek életkorát, amennyiben a kérelmező kiskorúnak vallotta magát. Ha a szakértő a menedékkérő nagykorúságát állapította meg, rövid időn belül átszállították a felnőttek számára fenntartott befogadó állomásra vagy idegenrendészeti fogdára. 
A Helsinki Bizottság határmegfigyelő programja keretében végzett idegenrendészeti iratbetekintés során fény derült arra, hogy a rendőrség rendszeresen utasít ki kísérő nélküli kiskorúakat Szerbiába anélkül, hogy ott a megfelelő intézményi gondoskodáshoz vagy a család egységéhez való jog biztosított lenne. Mindezt úgy teszik, hogy Szerbia vonatkozásában fennáll az ún. lánc-refoulement4 veszélye. Ez az eljárás sérti a Harmtv. 45.§ (5) bekezdését5 és egyben az Emberi Jogok Európai Egyezménye 3. cikke6 sérelmét veti fel. 

Az interdiszciplináris képzés tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter szerint a Gyermekbarát Igazságszolgáltatás Évének keretében 2012-ben a magyar állam nagy hangsúlyt fektet arra, hogy a gyermekkorúakat érintő igazságszolgáltatással foglalkozó szakemberek képzésében fokozott szerepet kapjon a gyermeki jogokkal kapcsolatos ismeretek oktatása, a gyermekeket jellemző életkori, fejlődési sajátosságok, kommunikációs és kérdezési technikák stb. ismertetése. A közigazgatási és igazságügyi miniszter, a belügyminiszter, és a nemzeti erőforrás miniszter 2012. december 31-ig tartja fenn a Gyermekbarát Igazságszolgáltatásért Munkacsoportot, amelynek éves munkatervében szerepel az érintett szakemberek oktatását végző szervezetekkel való konzultáció, és a konzultáció eredményeképpen kialakított oktatási terv előkészítése. (Megjegyzem, hogy a Munkacsoport munkájában a jelentés elkészítésének időpontjáig e feladat ellátására nem került sor).
2. A Magyar Bíróképző Akadémia 2012. január 1-jétől 2012. július 15-ig tartó bírósági központi oktatási tervében – a bírák számára tartott kötelező képzéseken – szerepelnek többek között olyan előadások, mint pl. a családjogi ítélkezés kérdései egy-egy pertípus esetében, a mediáció lehetőségei és tapasztalatai a házassággal összefüggő jogvitákban, a fiatalkorúakra vonatkozó speciális szabályok kriminológiai, anyagi jogi és eljárásjogi jellegzetességei, valamint a 14. életév alatti tanúk meghallgatása. A családjogi ügyeket tárgyaló bírák számára kétnapos képzést szerveztek a családjogi ítélkezés uniós joggyakorlatának áttekintésére, valamint a családjogi jogalkalmazás kérdéseinek megvitatására. Emellett a civilisztikai ügyeket tárgyaló bírák számára szintén két napos képzés során családjogi jogeseteket feldolgozó kiscsoportos gyakorlatot is szerveznek. A nyomozási bíráknál fő témaként szerepel a kiskorú tanúk meghallgatása. Egy különálló kétnapos továbbképzés fő témáját képezi a fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozó anyagi- és eljárásjogi szabályok felfrissítése, fókuszálva az ilyen ügyeket tárgyaló bírák számára szükséges ismeretekre. A kiskorú veszélyeztetéséről szóló egynapos képzésen szerepel a vonatkozó bírói gyakorlat, de a középpontban a cselekmény áldozatait érintő kérdések állnak, pszichológus, orvosszakértő és családvédelemmel foglalkozó szakemberek képzésbe történő bevonásával. 
A Budapesti Ügyvédi Kamara és a Magyar Ügyészképző Központ központi oktatásán az idei évben több alkalommal is foglalkoztak a gyermek- és ifjúságvédelem témakörével, valamint a kiskorúakra és fiatalkorúakra vonatkozó különös szabályok ismertetésével. 
3. A rendőri állomány ugyanakkor nem részesül olyan speciális képzésben, mely célirányosan a gyermekekkel való bánásmódra készítene fel. Valamennyi rendészeti oktatási intézmény több tantárgy keretében (kriminalisztika, kriminológia, egyes jogi tantárgyak, társadalomtudományok) azonban kiemelt figyelmet fordít a rendőri állomány felkészítésére e területen. A gyermekek jogkövető magatartásának kialakítása, biztonságuk megőrzése és az alapvető jogaikkal történő megismertetés céljából az alapfokú oktatási intézményekben 1992-től jelen van a rendőrség általános iskolásoknak szóló biztonságra nevelő bűnmegelőzési programja, a DADA program. Az oktató rendőrök egy speciális, 30 órás elméleti és gyakorlati képzésen vesznek részt, és csak sikeres vizsga, valamint pszichológiai megfelelés után taníthatnak az iskolákban. A tananyagot 2011-re teljesen megújította a rendőrség, így az illeszkedik a kompetencia-alapú iskolai oktatásba. 
A rendészeti szakközépiskolák alapképzése, illetve az egyéb képzések tematikájának részét képezik a gyermekkor, illetve a többségitől eltérő kulturális háttér miatti differenciált intézkedés szabályai, valamint a tárgykört érintő egyéb ismeretek:
a) a személyes szabadságot korlátozó intézkedéseknél a jogsértő cselekményt elkövető gyermekkorú személlyel kapcsolatos szabályok; 
b) kényszerítő eszközök használatával kapcsolatos korlátozások gyermekkorúval szemben; 
c) eltűnt személyek körözésére, biztonsági intézkedések során a gyermekkorú személyek elhelyezésére vonatkozó szabályok; 
d) családon belüli erőszakkal kapcsolatos rendőri intézkedéseknél a gyermek sérelmére elkövetett jogsértő cselekmények kezelésére irányadó szabályozás, távoltartás intézménye. 
A családon belüli erőszak, valamint a gyermekek védelme tárgykörben 3 órás előadáson vesz részt az ügyeletes munkakört ellátó állomány, amelyből 2 órát az ORFK Bűnügyi Főigazgatóság Bűnügyi Főosztály Bűnmegelőzési és Áldozatvédelmi Osztály ifjúságvédelmi referense tart, míg 1 órát a Bűnügyi Szakértői és Kutatóintézet pszichológus munkatársa. Az áldozatvédelem témakörében 2 órás előadást tart az ORFK Bűnügyi Főigazgatóság Bűnügyi Főosztály Bűnmegelőzési és Áldozatvédelmi Osztály áldozatvédelmi referense, illetve 2 órás előadást a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálatának munkatársa, akik beszélnek a másodlagos áldozattá válás elkerülésének fontosságáról is. A határrendészeti szakterület vonatkozásában az alapképzési tematika releváns elemei az alábbiak: 
a) harmadik országbeli állampolgár gyermekkorú családtagjának előállító egységben történő elhelyezésének szabályai; 
b) a határforgalomban átlépésre jelentkező kísérő nélküli kiskorúakkal kapcsolatos intézkedésekre irányadó szabályozás; 
c) emberkereskedelem témakörében a gyermekek sérelmére elkövetett jogsértésekkel, elkövetői módszerekkel, a felfedés lehetőségeivel és a megelőzéssel kapcsolatos útlevélkezelői feladatokkal kapcsolatos ismeretek. 
A bűnügyi szakterület vonatkozásában az alapképzési tematika releváns elemei: 
a) a kiskorúakra vonatkozó eljárásjogi szabályok; 
b) áldozatvédelem-viktimológia, valamint a családon belüli erőszak bűnügyi vonatkozásai; 
c) a kiskorúakra vonatkozó eljárásjogi szabályok, gyermekkorú személy kihallgatására vonatkozó speciális büntetőeljárási szabályok (bűnügyi szaktanfolyam); 
d) a családon belüli erőszak során végrehajtandó intézkedések, büntetőeljárási vonatkozások (körzeti megbízotti szaktanfolyam). 
Az igazgatásrendészeti szakterület vonatkozásában az alapképzési tematika releváns elemei az alábbiak: 
a) gyermekkor, mint felelősséget kizáró ok; 
b) a gyermekkorú tanúként való kihallgatásának szabályai; 
c) gyermekkorú sérelmére elkövetett szabálysértés miatt indult eljárás szabályai; 
d) az elkövető gyermekkorúsága, mint felelősséget kizáró ok fennállása esetén alkalmazandó speciális szabályozás. 
Az esélyegyenlőséggel kapcsolatos alapképzésben a tananyag felöleli az emberi jog fogalmától kezdve, a kisebbségi jogok védelmén, az adott életkornak megfelelő intézkedés-végrehajtás, a multikulturális társadalom és annak problémáin át, a kisebbségi és etnikai kérdés történeti alakulását és helyzetét.
További program a konfliktusmegelőző- és kezelő tréning, melynek célja az együttélési konfliktusok kezelése érdekében a rendőrség közterületi szolgálatot teljesítő teljes tiszthelyettesi állományának mediatív, konfliktusmegelőző- és kezelő; illetve együttélést erősítő feladatellátásra történő felkészítése, hatékony eszközök elsajátíttatása a konfliktusok megelőzése, valamint a kialakult konfliktushelyzet megoldása érdekében tréning módszerrel. 
Civil szervezetek rendszeresen szerveznek képzéseket az eltérő kulturális hátterű emberekről, az érintett csoportokhoz, közösségekhez tartozó gyerekekről is. Megemlíthetőek az idegenrendészeti képzések (pl. a 2012. március 26-27. között a Magyar Helsinki Bizottság szervezésében megvalósult „Visszatérés emberi jogi garanciákkal” című képzés, melyen a menedékjogról, a gyermekek jogairól, az emberi jogok schengeni külső határokon történő biztosításáról, a sérülékeny csoportokkal (nők, gyermekek, idősek) való bánásmódról, továbbá interkulturális kommunikációról szóló előadások hangzottak el. 
A rendőrségre irányadó munkajogi szabályozásból adódóan a képzéseken való részvétel vezénylés alapján történik, figyelembe véve természetesen az adott téma iránt érdeklődő személyek részvételi szándékát. E képzéseken az állomány a keretszámoknak megfelelően tud megjelenni, így a megyénkénti egy-két főtől akár több tíz főig. 
A rendőrség tervei szerint a TÁMOP-5.6.1.B-12 „A bűnmegelőzés szempontjából kiemelten fontos, bűnelkövető vagy bűnelkövetés szempontjából veszélyeztetett gyermek- és fiatalkorúak segítése” című pályázat keretében az UNICEF Magyar Bizottság együttműködésével az ORFK pályázatot nyújt be szakemberképzésre. A képzésen a büntető igazságszolgáltatás résztvevői, rendőrök, ügyészek és bírók kapnának egyfajta alapképzést a gyermeki lét sajátosságairól, és magyarázatot arra, hogy miért kell a gyermekekkel másként foglalkozni az intézkedések foganatosítása során. 
A bűnmegelőzés és a bűnözés elleni speciális programon belül a „Képzés az áldozatvédelem és a családon belüli erőszak területén” elnevezésű Európai Uniós pályázat országos megvalósítása során 2010. október 27-29-én, a megyei rendőr-főkapitányságok állományából kijelölt 60 mentort - jeles hazai és külföldi szakemberek segítségével - képeztek ki, amelyben nagy hangsúlyt kapott a gyermeki jogok ismertetése, a gyermekek védelme, a gyermekek bántalmazása és elhanyagolása felismerésének elősegítése. Több megyében évente egy alkalommal szerveznek – a meglévő tematika alapján, a helyi sajátosságok figyelembevételével – képzéseket. Az idei év második felében – első alkalommal – szakemberképzést szerveznek a gyermekbarát igazságszolgáltatással kapcsolatban.
4. A Debreceni Javítóintézet rendelkezik a munkatársakra vonatkozó képzési tervvel. A gyermekvédelmi ágazatban elfogadott képzések jegyzékét minden év januárban közzéteszik, ebből lehet választani. Kevés képzés foglalkozik a gyermeki jogokkal és a gyermekbarát igazságszolgáltatással. 
Az Aszódi Javítóintézet válasza szerint a javítóintézeti nevelők személyes gondoskodást nyújtó szakemberként regisztráltak, így előírt számukra az öt évenkénti kötelező továbbképzés teljesítése. A továbbképzési tervben figyelemmel vannak arra, hogy ezek a képzések sokszínűek legyenek, megtartva az elmélet és a gyakorlat megfelelő arányát. Ezen túlmenően belső továbbképzések, módszertani délelőttök keretében valósul meg a szakemberek képzése.
A Budapesti Javítóintézetben időnként nyílik csak lehetőség a képzésre, főleg összevont formában: külső képzés, esetleg pályázati forrásból belső képzés formájában.
A Rákospalotai Javítóintézet álláspontja szerint is kevésbé a jogszabályi feltételek, mint inkább az intézmény gyakorlata, a képzések és a források hiánya jelenti a hatékony megvalósítás gátját. Az intézet a lehetőségek és a források függvényében próbál képzéseket szervezni, illetve képzésekre eljuttatni dolgozóikat. 
5. Az ESZTER Alapítványnak nincs tudomása képzési programról. A Magyar Helsinki Bizottság tudomása szerint a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal néhány, a kísérő nélküli kiskorúak menedékkérelmeivel foglalkozó munkatársának eseti jelleggel volt lehetősége a gyermeki jogokkal kapcsolatos képzésen részt venni. Ez a képzés azonban nem rendszeresített. 
6. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet örvendetesnek tartaná, ha az igazságszolgáltatásban gyermekekkel foglalkozó szakemberek számára folyamatos lehetőség nyílna az ismeretszerzésre, tapasztalatcserére. Jelenleg ezek a képzések csak rendkívül szűk körben és a szabadidő terhére érhetők el. A Baranya Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet szerint a képzés biztosított. Részben szakterületi képzések, részben integrált képzések kerülnek megrendezésre, amelyek más állami szervek, hatóságok, társadalmi szervezetek bevonásával zajlanak (lásd TÁMOP, szupervízió stb.). A Bács-Kiskun Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet szerint a gyermeki jogokkal kapcsolatos konkrét képzési lehetőség jelenleg nincs a büntetés-végrehajtási szakemberek számára, azonban a megyei gyámhivatal által évente megrendezett megyei konferenciákon rendszeresen részt vesz az intézmény. A Fiatalkorúak Büntetés-végrehajtási Intézete az ELTE Pedagógiai és Pszichológiai Karának közreműködésével idén már harmadik éve rendezi meg a „Zárt ajtók, nyitott lelkek” című szakmai konferenciát a fiatalokkal foglalkozó szakemberek számára. A rendezvényt évente egy alkalommal tartják, célja, hogy a kriminalizálódott gyermek- és fiatalkorúak ügyeiben érintett szakemberek együttműködése erősödjön. Ugyanakkor szervezett kereteken belüli speciális oktatásról az intézetnek nincs tudomása. A fiatalkorú fogvatartottak jogaival és kötelezettségeivel kapcsolatosan a büntetés-végrehajtási szervezet oktatási rendszerébe beépített tananyag szerepel, amely büntetés-végrehajtási jogi, büntetőjogi és büntetés-végrehajtási nevelés tantárgyak keretén belül valósul meg.

A gyermek tájékoztatáshoz való jogának érvényesülése tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszában rámutatott, hogy a gyermekbarát igazságszolgáltatás tematikus éve során az első lépések között szerepelt a polgári eljárásjogi rendelkezések módosításának, illetve kiegészítésének előkészítése. A polgári eljárásjog területén bevezetni kívánt változtatások célja, hogy hatékonyabban, szélesebb körben biztosítsák a kiskorúak érdekeinek védelmét, és jogaik érvényesülését az igazságszolgáltatásban. A Törvényjavaslat számos eljárási törvény szabályozását e célkitűzésnek megfelelően pontosítja. 
A Törvényjavaslat a Pp-t több ponton kívánja módosítani, illetve kiegészíteni annak érdekében, hogy a gyermekek polgári peres eljárásban való részvétele és az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférése a gyakorlatban jobban érvényesüljön. 
A Törvényjavaslat alapján a Pp. idézésre vonatkozó szabályozása a jövőben kiegészül a gyermekekre vonatkozó speciális tájékoztatási kötelezettség előírásával. Ebben az írásbeli, speciálisan gyermekeknek szóló tájékoztató anyagban a bíróság a gyermek számára is érthető módon leírja azt, hogy mi vár rá az eljárás során, mi fog történni a bíróságon, kik lesznek ott, mire kell felkészülnie stb. Az előzetes felkészítésnek egyrészről az a célja, hogy csökkentse a gyermekben kialakuló esetleges félelmeket, rossz érzéseket a polgári peres eljárásban való részvétellel kapcsolatban, másrészről, hogy a gyermeket megismertesse az igazságszolgáltatás menetével. 
A Törvényjavaslat külön rendelkezik a kiskorú tanú, a fél, valamint az érdekelt meghallgatásáról és idézéséről is. 
A jelenleg is hatályos Pp. előírja, hogy a bíróság a felet – ha nincs jogi képviselője – perbeli eljárási jogairól és kötelezettségeiről köteles tájékoztatással ellátni [Pp. 7.§ (2) bekezdés]. A Pp. a tanúk kihallgatása esetén is előírja, hogy a bíróságot milyen tájékoztatási, illetve figyelmeztetési kötelezettségek terhelik [Pp. 168.§ (1) bekezdés, 172.§ (2) bekezdés]. 
A Törvényjavaslattal kiegészítésre kerülő Pp. hangsúlyosan biztosítja a kiskorúak közvetlen tájékoztatáshoz való jogát azzal, hogy külön kiemeli, hogy speciális, a korukra, érettségükre figyelemmel megfogalmazott tájékoztatásokkal kell ellátni őket. 
A jelenlegi Csjt. 74.§ -a szerint mind a gyámhatósági, mind a bírósági eljárás során a szülői felügyelettel kapcsolatos ügyekben indokolt esetben (így akkor is, ha a gyermek maga kéri), közvetlenül vagy szakértő útján meg kell hallgatni a gyermeket is. A gyermek meghallgatására, illetve álláspontjának figyelembevételére vonatkozó szabályozás eltérő a tizennégy év alatti és a tizennegyedik életévét betöltött gyermek esetén. A Csjt. tizennégy év alatt nem állapít meg olyan életkort, amelynek betöltése után a gyermeket mindenképpen meg kell hallgatni. Ez az ügy jellegétől, a gyermek fejlettségétől is függ (ítélőképessége birtokában lévő gyermek). Más a helyzet tizennegyedik életévét betöltött korlátozottan cselekvőképes gyermek esetén: ebben az esetben az elhelyezésére vonatkozó döntés csak egyetértésével hozható, kivéve, ha az általa választott elhelyezés fejlődését veszélyezteti. Ezzel összefüggésben a Pp. 279. § (4) bekezdése is arról rendelkezik, hogy a bíróság a kiskorú gyermeket nem tanúként, hanem, mint érdekeltet hallgatja meg. 
Az új Ptk. tervezetének Családjogi Könyve új elemként tartalmazza, hogy bizonyos kérdésekben a szülőkkel közös döntést biztosít, melynek során a gyermek véleményét megfelelő súllyal figyelembe kell venni. Ugyanígy biztosítania kell a gyámnak, hogy az ítélőképessége birtokában lévő gyermek véleményt nyilváníthasson. A korlátozottan cselekvőképes és cselekvőképtelen kiskorú véleményének figyelembevétele megjelenik a kiskorú személyét és vagyonát érintő jognyilatkozat megtétele során. Új elem továbbá, hogy az apai elismerő nyilatkozat teljes hatályához szükséges az anyának, a kiskorú gyermek törvényes képviselőjének és – ha a gyermek a tizennegyedik életévét betöltötte – a gyermeknek a hozzájárulása. Ha az anya a gyermek törvényes képviselője, a hozzájárulást e minőségében is megadhatja, kivéve, ha az anya és a gyermek között érdekellentét áll fenn. Ebben az esetben a gyámhatóság a kiskorú gyermek törvényes képviseletére eseti gyámot rendel. 
A Szabs.tv. a 18. életévet be nem töltött személyek tájékoztatása vonatkozásában tartalmaz speciális szabályozást, azaz a tájékoztatásokat a tizennyolcadik életévét be nem töltött tanú korára és érettségére figyelemmel, számára érthető módon kell megfogalmazni. A 14. életévét be nem töltött személy meghallgatása esetén – figyelemmel a büntethetőséget kizáró ok fennállására – mellőzni kell a hamis tanúzás és a hamis vád jogkövetkezményeire való figyelmeztetést. A Szabs.tv. emellett kifejezetten előírja, hogy a 14. életévét be nem töltött személyt csak akkor tehet tanúként meghallgatni, ha a vallomásától várható bizonyíték más bizonyítási eszközzel nem pótolható [Szabs.tv. 62.§ (4) bekezdés]. 
A Be. a tanúként történő kihallgatás vonatkozásában a figyelmeztetések esetében kifejezetten nem írja elő a kor, illetve az érettség figyelembevételét. A Be. – a Szabs.tv.-vel azonos módon – úgy rendelkezik, hogy a 14. életévét meg nem haladott személyt csak akkor lehet tanúként kihallgatni, ha a vallomásától várható bizonyíték mással nem pótolható, a hamis tanúzás következményeire való figyelmeztetést pedig mellőzni kell [Be. 86.§ (1) bekezdés]. Emellett rögzíti azt is, hogy aki szellemi vagy egyéb állapota miatt korlátozottan képes megítélni a tanúvallomás megtagadásának jelentőségét, tanúként csak akkor hallgatható ki, ha vallomást kíván tenni, és a törvényes képviselője vagy a tanúként kihallgatandó által megjelölt hozzátartozó hozzájárul. A törvényes képviselő vagy a kihallgatandó által megjelölt hozzátartozó a tanú érdekében ügyvédet hatalmazhat meg. A 18. életévét meg nem haladott, valamint az előzőekben meghatározott tanú kihallgatásánál a tanú törvényes képviselője és gondozója jelen lehet [Be. 86.§ (2)-(3) bekezdések]. A Be. 207.§ (4) bekezdése elrendeli, hogy a vádirat benyújtása előtt a 14. életévét be nem töltött személyt a nyomozási bíró hallgatja ki, ha alaposan feltehető, hogy a tárgyaláson való kihallgatása a fejlődését veszélyeztetné; e rendelkezéssel biztosítható, hogy a kiskorú tanút szakavatott személy hallgassa ki, és ezáltal elkerülhető, hogy a továbbiakban a tárgyaláson is szükséges legyen a jelenléte. A Be. 280.§ (1) bekezdése alapján az a 14. életévét be nem töltött személy, akit a nyomozás során a nyomozási bíró kihallgatott, a tárgyalásra nem idézhető. A Be 280.§ (2) bekezdése szerint, ha az ilyen személyt a nyomozás során nem hallgatták ki, de vallomása mégis szükséges, tárgyalásra nem idézhető, csak kiküldött, vagy megkeresett bíró útján hallgatható ki. 
A Törvényjavaslat érinti a Be. szabályainak a pontosítását is, így mindazok a követelmények, amelyek a polgári eljárás során a jövőben érvényesülni fognak, a büntetőeljárás során is irányadóak lesznek. 
A közigazgatási hatósági eljárásokban is érvényesül a gyermekbarát elv, noha ezek nem elsődlegesen az általános szabályok között, hanem a speciális – elsődlegesen a gyermekeket érintő eljárásokban – jelennek meg. A gyermek tájékoztatáshoz való jogát erősíti például a Gyvt.-ben a gyermekjogi képviselő jogintézménye, valamint a gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltató tájékoztatási kötelezettsége. A gyermek közvetlen meghallgatására – és ennek következtében tájékoztatására – vonatkozó rendelkezést tartalmaz a Gyer. 11. §-a, valamint a Ket. 51. § (2b) bekezdése.
2. A Debreceni Javítóintézet vezetője arról tájékoztatott, hogy a Rendtartás II., a befogadásról szóló fejezetében a 15. § (1)-(3) bekezdései tartalmazzák a befogadáskor az intézet részéről fennálló tájékoztatási kötelezettséget. Emellett a Növendékügyi Iroda nyújt segítséget a fiataloknak az őket érintő eljárások során jogaikról, jogorvoslati lehetőségeikről. A fiatalkorúak ügyészének két hetenkénti látogatása során a fiataloknak lehetőségük van az ügyükkel kapcsolatos személyes tájékoztatásra, valamint az ügyvédjükkel történő személyes vagy telefonos egyeztetésre is. Az Aszódi Javítóintézet rendtartásának megfelelően a növendékek tájékoztatása az előírásoknak megfelelő. A Budapesti Javítóintézetben a befogadás pillanatában elkezdik a gyermekek tájékoztatását személyiségállapotuknak megfelelő szinten, és ez gyakorlatilag az intézetben tartózkodásuk során folyamatos. A megfelelő tájékoztatás megvalósulása érdekében a növendékügyi munkatárs részletes magyarázattal adja át a büntetőeljárással kapcsolatos ügyeket, a nevelőotthoni órarendbe jogi ismereteket építettek be, a fiatal bármikor felveheti ügyvédjével a kapcsolatot, az intézményben ügyészi panaszláda működik, és az ügyészi ellenőrzések alkalmával közvetlenül is felvehetik a fiatalok a kapcsolatot az ügyésszel. A Rákospalotai Javítóintézetben elhelyezett gyermekek ügyében lehetőségeikhez mérten folyamatosan biztosítják a tájékoztatást. A növendékügyi és szociális iroda alaptevékenységei közé tartozik a gyermekek tájékoztatása a folyamatban lévő ügyeikről, ami nem csak az iratok átadását jelenti, hanem azok magyarázatát, megbeszélését, a közös vagy saját döntést igénylő kérdésekben való támogatást. Az intézmény tapasztalatai szerint a jogszabályi előírások kellően szabályozzák a tájékoztatáshoz, illetve felvilágosításhoz kapcsolódó jogokat, de a gyakorlatban ezek megvalósulása inkább az egyedi lehetőségekhez, személyes kompetenciákhoz, az egyedi ügyben folytatott hatósági gyakorlathoz kötődnek. A Helsinki Bizottság, a Magyar Ügyvédi Kamara által a kirendelt védői jogintézménnyel kapcsolatosan feltárt anomáliákat az intézet is érzékeli, vagyis nagyon különböző módon és mélységben valósul meg a védővel való kapcsolattartás. Álláspontjuk szerint a fiatalkorúakkal szemben folytatott eljárások során különös jelentősége van a sajátos, a fiatalkorúak személyiségét, tudásszintjét, empátiáját, nyelvezetét figyelembe vevő nyomozástechnikának, tárgyalástechnikának, amely elősegítheti azt, hogy a fiatalkorú megértse mind az eljárás folyamatát, mind a kiszabott intézkedés, büntetés lényegét. A „kvázi” bírói magyarázat egyrészt erősíti a belátást, másrészt segíti a jogkövetkezmények megértését. Gyakori, hogy az egyes szakterületeken egyre inkább a generális tudás, és nem a specializáció érvényesül, így kevésbé jellemző, hogy speciálisan a fiatalkorúakkal való sajátos foglalkozásra képzett szakemberek dolgoznának az igazságszolgáltatásban. A speciális képzések megkönnyíthetnék a szakemberek munkáját, illetve ez adná az alapját a kérdésben megfogalmazott jogok maradéktalan érvényesülésének.
Egyik intézménynek sincs tudomása tájékoztatással kapcsolatos panaszról.
3. A büntetés-végrehajtási intézetek válaszai egységesek abban, hogy a jelenlegi jogszabályok konkrétan meghatározzák, hogy a fogvatartottakat milyen formában és milyen tájékoztatás illeti meg, milyen jogorvoslati lehetőségekkel élhetnek. A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII.12.) IM rendelet a fiatalkorú fogvatartottak esetében egyértelműen rendelkezik a szülő, illetve a törvényes képviselő irányában teljesítendő tájékoztatási kötelezettségről. A fiatalkorú fogvatartott közvetlenül is kérhet tájékoztatást a büntető eljárás állásáról, annak irataiba betekintést nyerhet, a nevelési terv elkészítésekor nevelőjével együttműködve javaslattal élhet. Az intézetekben pszichológus áll a fiatalok rendelkezésére, szociális jellegű problémáik kezelésében nevelők (egyéni-, csoportfoglalkozások során), pártfogók és egyes intézetekbe rendszeresen bejáró karitatív/civil szervezetek segítségét vehetik igénybe. A büntetés-végrehajtási ügyészek jellemzően havi két alkalommal végeznek ellenőrzést az intézetekben, ahol személyes találkozás keretében tájékozódnak a fogvatartottak elhelyezési körülményeiről, problémáiról. A fiatalkorúak tájékoztatásának elmaradásával kapcsolatban az elmúlt három évben nem volt panasz.
Az intézetekben tájékoztatással kapcsolatban panasz nem volt.
4. Az ESZTER Alapítvány szerint a gyermek életkorának megfelelő tájékoztatás nem biztosított. Tapasztalataik szerint a tájékoztatásra kötelezett szakemberek nem ismerik az egyes gyermek-csoportok kognitív képességeit, fejlettségét és pszichés jellemzőit. A tájékoztatás az esetek döntő többségében formális. A szakemberek nem bizonyosodnak meg arról, hogy az érintett gyermek valóban érti-e a neki szóló tájékoztatást. Az Alapítvány a tájékoztatási jog sérelmét eddig nem panaszolta. Ennek oka elsődlegesen az, hogy az érintett gyermekek szülei, illetve törvényes képviselői sincsenek tisztában azzal, hogy valójában milyen jogaik vannak. Még a szükséglet szintjén sem fogalmazódik meg bennük, hogy ennek másképpen kellene történnie, saját maguk próbálják meg a hiányzó információkat, tudást pótolni. A gyermek közvetlen tájékoztatása elmaradásának elsődleges oka, hogy maguk a tájékoztatásra kötelezettek sincsenek felkészülve arra, hogyan és miként mondják el a gyermekeknek a jogaikat. Ez teljes mértékben hiányzik a szakembereket felkészítő intézmények tanrendjéből. Egyéni érzékenységen, odafigyelésen múlik, ha esetlegesen egy-egy gyerek mégis közvetlenül is tájékoztatást kap(hat).
A Magyar Helsinki Bizottságnak nincs arra vonatkozó információja, hogy a gyermekek életkorának, és szellemi érettségének megfelelő formában tájékoztatnák őket a hatósági eljárások menetéről. A tájékoztatás jellege rendszerint az ügyintézőn vagy a bírón múlik, erre vonatkozó konkrét előírások nincsenek. Az alkalmazott formanyomtatványok rendszerint igen bonyolultak és nehezen értelmezhetők. Éppen erre tekintettel készített a Helsinki Bizottság egy kilenc nyelven elérhető tájékoztató füzetet kísérő nélküli menedékkérő kiskorúak számára.7

A gyermek magánéletének, személyes adatainak nyilvánosságtól való védelme tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter szerint a személyes adatok kezelésére vonatkozóan az eljárási jogszabályok speciális szabályozást nem tartalmaznak, vagyis az érintett korára tekintet nélkül kell gondoskodni a személyes adatok védelméről. A szabályozással kapcsolatban mindezidáig nem merült fel probléma. Az eljárási szabályok biztosítják a kiskorú felek védelmét. Ez a védelem egyrészt megjelenik az eljárási iratok kezelésében (adatok zárt kezelése), továbbá a nyílt eljárások zárttá tételében. A Be. 207. § (4) bekezdése szerint pl. a nyomozási bíró a vádirat benyújtása előtt az ügyész indítványára kihallgathatja a 14. életévét be nem töltött tanút, ha megalapozottan feltehető, hogy a tárgyaláson történő kihallgatása fejlődését károsan befolyásolná, biztosítva ezzel a gyermekkorú tanú nyilvánosságtól való védelmét. A Pp. rögzíti, hogy a fél személyiségi jogainak védelme érdekében a bíróság a tárgyalásról a nyilvánosságot kizárhatja [Pp. 5.§ (2) bekezdés]. Az iratok védelme ugyancsak valamennyi eljárásban biztosított. 
2. A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézetei szerint a hatályos szabályok kellően biztosítják a gyermek magánéletének, személyes adatainak nyilvánosságtól való védelmét. A minősített adat védelméről szóló 2009. évi CLV. törvény betartását országos parancsnoki és helyi intézkedések megfelelően szabályozzák. A nyilvánosság csak előzetes országos parancsnoki engedéllyel rendelkező média útján kaphat információt. Az esetleges interjúk fiatalkorú alanyai csak a szülő írásos beleegyezése után szólaltathatók meg.
3. A javítóintézeteknek nincs tudomása ilyen tárgyú panaszról, az alkalmazott adatvédelmi szabályok megfelelően védik a gyermekek érdekeit. 
4. Az ESZTER Alapítvány nem tapasztalta az adatvédelmi szabályok megszegését saját ügyeiben. A nyilvánosságot legtöbb esetben maguk a gyermek törvényes képviselői veszik igénybe, mert nem tartják kellőképpen hatékonynak a hivatalos eljárást.

A gyermek másodlagos viktimizációtól való védelme tekintetében 
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszában kifejtette, hogy a jelenlegi szabályozás számos garanciát tartalmaz, így többek között: a Be. 218. § (2) bekezdése szerint, amennyiben a vádlott a gyermeke sérelmére szándékos bűncselekményt követett el, az ügyész a vádiratban indítványozhatja, hogy a bíróság a vádlott szülői felügyeleti jogát szüntesse meg. A Be. 336. § (1) bekezdése értelmében a bíróság az ügyész indítványára a vádlott szülői felügyeleti jogát megszünteti, ha a vádlottat a gyermekének sérelmére elkövetett szándékos bűncselekményben bűnösnek mondja ki, és megállapítja a Csjt. 88. § (1) bekezdésében8 meghatározott feltételek fennállását. A bíróság a szülői felügyeleti jog megszüntetése iránti igény érvényesítését egyéb törvényes útra utasítja, ha az indítvány elbírálása a büntetőeljárás befejezését jelentékenyen késleltetné, vagy az indítványnak a büntetőeljárásban való érdemi elbírálását más körülmény kizárja [Be. 336.§ (3) bekezdés]. 
A Szabs.tv. 134. § (6) bekezdése szerint, amennyiben az eljárás alapján a szabálysértési hatóság indokoltnak tartja, a fiatalkorú védelembe vételét kezdeményezheti az erre hatáskörrel rendelkező szervnél. 
A Ket. 51. § (2b) bekezdése rögzíti, hogy ha az ügyfél és törvényes képviselője között érdekellentét van, a törvényes képviselőnek a (2a) bekezdésben9 meghatározott jogait a gyámhatóság gyakorolja. Ha az ügyfél a törvényes képviselőjével szemben terjeszt elő kérelmet, az érdekellentét fennállását meg kell állapítani. A gyámhatóság a cselekvőképtelen személyt törvényes képviselője jelenléte nélkül is meghallgathatja, ha az a cselekvőképtelen személy érdekében áll. Ez a rendelkezés védi a gyermeket a másodlagos viktimizációtól, megtorlástól is, hiszen ha a gyermek a törvényes képviselőjével szemben terjeszt elő kérelmet, az érdekellentét fennállását az eljáró hatóságnak meg kell állapítania és a törvényes képviselő helyett a gyámhatóság vagy a kirendelt eseti gondnok vesz részt az eljárásban. 
A Pp. 74.§-a értelmében, ha a cselekvőképtelen félnek nincs törvényes képviselője, a bíróság a fél részére ügygondnokot rendel. A kiskorú érdekeltkénti meghallgatása során a bíróság a kiskorú részére indokolt esetben szintén ügygondnokot rendel [Pp. 279.§ (4) bekezdés]. Ha a szülő, a gyám vagy a gondnok akár jogszabály vagy a gyámhatóság rendelkezése folytán, akár érdekellentét vagy más tényleges akadály miatt nem járhat el, a gyámhatóság eseti gondnokot rendel [Ptk. 225.§]. Eseti gondnokul elsősorban ügyvédet kell kirendelni. 
A családon belüli erőszak kezelésére és a kiskorúak védelmére vonatkozó Utasítás kifejezett szabályozást tartalmaz a gyermekek ilyen jellegű cselekményekkel összefüggésben felmerülő áldozattá válásával kapcsolatban. Az Utasítás 16. pontjában foglaltak szerint törekedni kell a másodlagos áldozattá válás, valamint a családon belüli erőszak jellegzetességeit figyelmen kívül hagyó megközelítés elkerülésére. Ha indokolt, az eljárásba szaktanácsadóként, illetve szakértőként pszichológust vagy a családon belüli erőszak témájában jártas más szakembert is be kell vonni. Ha az eset összes körülménye azt kívánja, a gyermekvédelmi együttműködés keretében fel kell venni a kapcsolatot a jelzőrendszer tagjaival [Utasítás 20. pont]. 
A nyomozás során a családon belüli erőszak áldozatának a szükséges áldozatvédelmi segítséget meg kell adni. Tájékoztatni kell jogairól, kötelezettségeiről, a biztonsága érdekében alkalmazható lehetőségekről, ügyének állásáról (ügyszám, eljáró szerv, ügyintéző stb.), az Ást. szerint igénybe vehető áldozatsegítő szolgáltatásokról, azok igénybevételének módjáról, valamint a segítő szervezetek elérhetőségeiről [Utasítás 21. pont]. Minden szükséges intézkedéssel biztosítani kell a családon belüli erőszak áldozatainak fenyegetésekkel és bosszúval szembeni hatékony védelmét, így teljes körben alkalmazni kell a rendelkezésre álló tanúvédelmi eszközöket. Minden esetben fel kell hívni a figyelmet a személyi adatok zárt kezelésének lehetőségére [Utasítás 22. pont]. 
Az áldozatvédelmi tevékenység megfelelő módon történő ellátása érdekében a rendőrség szolgálati gépjárműveiben elhelyezték az Áldozatsegítő Szolgálat tájékoztatóanyagát, valamint a rendőrkapitányságok ügyeletein az áldozatok számára elérhető szállásokról szóló tájékoztató anyagot. Az Áldozatsegítő Szolgálat tájékoztató anyagát a rendőrség nyomozó, valamint szabálysértési hatóságai által folytatott eljárások során legalább két alkalommal át kell adni a sértettnek. 
A kiskorút súlyosan veszélyeztető ok miatt, továbbá a kiskorú önmaga által előidézett súlyos veszélyeztető magatartása esetén haladéktalanul közigazgatási hatósági eljárást kell kezdeményezni a gyámhatóságnál, ha a jelzett körülmények miatti eljárás nem a rendőrség hatáskörébe tartozik [Utasítás 40. pont]. 
Az Utasítás 41. pontja kifejezetten előírja, hogy haladéktalanul büntető- vagy szabálysértési eljárást kell indítani a kiskorú bántalmazása, súlyos elhanyagolása, illetőleg egyéb más, a kiskorút súlyosan veszélyeztető ok (pl. ha a kiskorú családon belüli erőszak tanúja) fennállása esetén, ha annak kezelése a rendőrség hatáskörébe tartozik. Ha a gyermek felügyelet nélkül marad, vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete vagy önmaga súlyosan veszélyezteti, és emiatt azonnali elhelyezése szükséges, a rendőrség a kiskorú ideiglenes hatályú elhelyezésről határozhat [Gyvt. 72. § 10, Utasítás 42. pont]. 
2. A megkeresett büntetés-végrehajtási intézetek a hatályos szabályozásnak megfelelően, amennyiben a fogvatartottat az eljárás során vagy a fogvatartás alatt ért megfélemlítésről, megtorlásról szereznek tudomást, haladéktalanul értesítik az illetékes ügyészséget. Panaszról nincs tudomásuk. A büntetés-végrehajtási intézeteken belüli egyes eljárások során igyekeznek megóvni a fiatalkorúakat a viktimizációtól és a megfélemlítéstől. Ennek érdekében azokat a fiatalokat, akik nagyobb valószínűséggel válhatnak áldozattá, külön, úgynevezett pszicho-szociális zárkában és körletrészen helyezik el, megóvva őket a többi fogvatartottól. Ennek is köszönhető, hogy jelentősen csökkentek az egymás sérelmére elkövetett intézeten belüli fogvatartotti bántalmazások, bűncselekmények a fiatalkorúak körében. 
Kiemelték annak fontosságát is, hogy a fiatalkorúak bírósági tárgyalásán legyenek pedagógus ülnökök, az ítélet meghozatalába gyermekvédelmi szakértőket és pszichológusokat határozottabban vonjanak be. Ezen kívül szükségesnek tartják, hogy mind a bírósági eljárás, mind pedig a büntetés-végrehajtás során komolyabb részvételt biztosítsanak a segítő szakma képviselői számára. 
3. A Budapesti Javítóintézet szerint az intézmény zártságából adódóan mind a kívülről érkező, mind a házon belüli ilyen jellegű hatás kizárható. Egyebekben nincs rálátásuk a gyakorlatra. Néhány panaszt regisztráltak csak, amelyekben az étkeztetést kifogásolták, illetve bántalmazást jeleztek.
A Rákospalotai Javítóintézetnek sincs tudomása panaszról. A hatályos szabályok formálisan védik a gyermeket, illetve az intézmény zárt, illetve félzárt jellege, a munkatársak szakértelme nagyobb védelmet tud biztosítani, mint a nyitott környezet. A gyermekek esetében az áldozattá és az elkövetővé válás nem minden esetben különül el, hanem szoros összefüggésben van, és bár az elmúlt években történtek lépések a gyermekek sérelmére elkövetett bűncselekmények nagyobb arányú felderítésére és az eljárás során a másodlagos viktimizáció elkerülésére, ezek a kezdeményezések korántsem elegendőek. A családon belüli erőszak, bántalmazás – különösen a szegény, több problémával küzdő családok körében – még mindig alacsony számban válik ismertté. Tapasztalataik szerint, mind a javítóintézetben, mind a speciális gyermekotthonban elhelyezett fiatal lányok esetében a bűnelkövetővé válás hátterében magatartási, illetve pszichés problémák állnak, melyeket feltételezhetően évekkel korábban történt, sokszor következmények nélkül maradt bántalmazások, szexuális erőszak váltott ki. Az áldozati jogokkal kapcsolatos nemzetközi egyezményekben, ajánlásokban foglalt kötelezettségek és jogok érvényesítése, a gyermekekkel, mint különösen sebezhető áldozatokkal kapcsolatos eljárások jelentős fejlesztésre szorulnak a hazai gyakorlatban. Hiányosságok tapasztalhatók a sértetti büntetőeljárási gyakorlatban: pl. a gyermekbarát meghallgatás, speciálisan képzett rendőrség, jogi védelem, tárgyalási jelenlét mellőzése, stb. A sértetti jogok és a másodlagos viktimizáció kapcsán kiemelendő a gyermekpszichiátriai ellátás teljes hiánya, amely főként a bántalmazásos ügyekben az ellátatlanság, illetve a rendkívüli alacsony színvonalú ellátás miatt súlyos másodlagos károkat okoz.
4. Az ESZTER Alapítvány a hatályos Be. szabályozást ismertette11, s felhívta a figyelmet az ENSZ Egyezménynek megfelelő elvárásokra is, amely szerint „A gyermek közvetlen vagy szakértő útján történő meghallgatásakor a gyermek egészséges fejlődéshez való jogát, és az ismételt áldozattá válástól (másodlagos viktimizációtól) való védelem követelményét is szem előtt kell tartani, ezért a büntetőeljárásokban a 14 éven aluli gyermek meghallgatásának szabályai speciálisan alakulnak:
– Tárgyalásra tanúként nem idézhető, és a tárgyaláson nem hallgatható ki az annak időpontjában 14. életévét be nem töltött személy. Ha a gyermek már betöltötte a 14. életévét, akkor a tárgyaláson kihallgatható, ha az különösen indokolt és a gyermeket korábban a nyomozási bíró kihallgatta. Ha nyomozási bíró korábban nem hallgatta ki, akkor különös indokoltság hiányában is kihallgatható a gyerek a tárgyaláson [Be. 280.§ (l)-(2) bek.]. 
– A nyomozóhatóság a 14. életévét be nem töltött személyt meghallgathatja, ha a vallomástól várható bizonyíték mással nem pótolható [Be.86.§ (1) bek.]. 
– A 14 éven aluli gyermeket a tárgyaláson kihallgatni csak kiküldött vagy megkeresett bíró útján, illetve zártcélú távközlő hálózat útján tartott tárgyaláson lehet. A 14 éven aluli gyermek kihallgatása akkor is korlátozott a tárgyaláson, ha adott esetben őt a nyomozási bíró korábban már kihallgatta. [Be. 280.§ (2) bek., Be. 244/A-244/D.§, a 14. életévét be nem töltött személy tanúkénti kihallgatásának törvényi lehetőségeiről szóló 68. Büntető Kollégiumi vélemény, 2008. E1. II. B. 3/6. szám (a továbbiakban: BKv. 68.)]. 
– A 14. életévét be nem töltött gyermekkel együtt gondozóját és törvényes képviselőjét is beidézik. A Be. 86.§ (2) bek. szerint a gyermek tanúként csak akkor hallgatható ki, ha vallomást kíván tenni, és a törvényes képviselője hozzájárult.”
„A gyermek meghallgatására vonatkozóan jelenleg nincs olyan módszertani útmutató vagy képzési rendszer, ami az igazságszolgáltatási szakembereknek megfelelő tájékoztatást adna arról, hogy hogyan lehet, kell egy gyermeket a legfőbb érdekének és szükségleteinek szem előtt tartásával, a tehető legkevesebb ártalom előidézésével jól és sikeresen meghallgatni. Hiányoznak továbbá a gyermekkel az eljárásokban kapcsolatba kerülő szakértők (pszichológus, tolmács stb.) egységes szakmai protokolljai, képzései is. Ezek a hiátusok különösen problematikussá teszik a súlyos bántalmazást elszenvedett gyermekek esetében indult büntetőeljárásokat – aránytalanul megnövelve az ismételt áldozattá válás (másodlagos viktimizáció) esélyét.”
A Magyar Helsinki Bizottság az utóbbi években kevés fiatalkorú fogvatartottól vagy javítóintézeti nevelttől kapott panaszt. Meglátásuk szerint a panaszok hiánya nem arra vezethető vissza, hogy a fiatalkorúak szabadságelvonását végrehajtó intézetekben – különösen a börtönökben és fogházakban ne fordulnának elő jogsértő vagy kifogásolható események, hanem arra, hogy a panaszok hivatalos formában nem jutnak el a Helsinki Bizottsághoz /vagy adott esetben más jogorvoslati szervhez. 

A gyermek jogi képviselete tekintetében
A Magyar Helsinki Bizottság kifejtette, hogy a kísérő nélküli kiskorú menedékkérők elhelyezésére is szolgáló Fóti Gyermekközpontban az ott foglalkoztatott jogász látja el az eseti gondnoki feladatokat, akinek gyermekvédelmi tapasztalata van. A munkatársnak azonban tudomásuk szerint nincs menekültügyi vagy idegenrendészeti képzettsége, illetve tapasztalata. Arra vonatkozó információval nem rendelkezik a Helsinki Bizottság, hogy a menekültügyek bírósági felülvizsgálata során nyújt-e jogi képviseletet az eseti gondnok. Korábban, amikor a kísérő nélküli kiskorúak a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal bicskei Menekülteket Befogadó Állomásán kialakított Kísérő Nélküli Kiskorúak Otthonában kerültek elhelyezésre, több alkalommal előfordult, hogy a kirendelt ügygondnok nem nyújtott be felülvizsgálati kérelmet a bíróságra a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal menedékkérelmet elutasító határozatával szemben, holott a gyermek ezt szerette volna. A mulasztás oka rendszerint az volt, hogy a kirendelt ügygondnok értelmezése szerint a mandátuma nem terjedt ki a bírósági eljárásra. 
Több válaszadó jelezte, hogy a fiatalkorúak gyakran fejezik ki elégedetlenségüket a kirendelt védőkkel kapcsolatban. A fiatalok álláspontja szerint a jogi képviseletüket ellátó rendszer működése nem hatékony, büntető ügyeik elhúzódnak, a kirendelt védők ritkán látogatják meg védenceiket. Gyakori, hogy a fogvatartottak befogadásukkor a kirendelt védőjük nevét sem tudják megmondani.

A bírósági eljáráson kívüli alternatív megoldások alkalmazása tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter kifejtette, hogy a hatályos közvetítői tevékenységről szóló 2002. évi LV. törvény célja, hogy elősegítse a természetes és jogi személyek személyi és vagyoni jogaival kapcsolatban felmerült azon polgári jogviták rendezését, melyekben a felek rendelkezési jogát törvény nem korlátozza. A magyar szabályozás nem írja elő kötelező jelleggel a közvetítők igénybevételét polgári jogviták rendezésére, ennek megfelelően a közvetítés az érdekelt felek kölcsönös megegyezése alapján egy olyan sajátos permegelőző, konfliktuskezelő, vitarendező eljárás, melynek célja a vitában nem érintett, harmadik személy, a közvetítő bevonásával a felek közötti vita rendezésének megoldását tartalmazó írásbeli megállapodás létrehozása. 
A hatályos Pp. egyes előírásai ösztönözni kívánják a feleket arra, hogy vegyék igénybe a közvetítői eljárást, illetve amennyiben igénybe vették, az annak során kötött megállapodást tartsák be. Erre tekintettel a Pp. 148.§ (2) bekezdése rögzíti, hogy a bíróság – amennyiben annak sikerére esély mutatkozik, különösen, ha a felek bármelyike kéri – tájékoztatja őket a közvetítői eljárás lényegéről, igénybevételének lehetőségéről, és ezzel összefüggésben az eljárás szünetelésének szabályairól. Ha a felek a közvetítői eljárás során egyezséget kötnek, és azt hat hónapon belül (ennyi ideig szünetelhet a per, hat hónapi szünetelés után a per megszűnik, ha a felek nem kérik az eljárás folytatását) a bírósághoz jóváhagyás végett benyújtják, a bíróság az eljárást folytatja, és ha az egyezség megfelel a jogszabályoknak, a bíróság azt végzéssel jóváhagyja. Ellenkező esetben a jóváhagyást megtagadja, és az eljárást folytatja. 
Az új Ptk. tervezete tovább kíván lépni a hatályos szabályozásnál, és a szülői felügyelet gyakorlásának rendezésére irányuló perekben előírja, hogy a bíróság indokolt esetben kötelezheti a szülőket, hogy a szülői felügyelet megfelelő gyakorlása és az ehhez szükséges együttműködés biztosítása érdekében – ideértve a különélő szülő és a gyermek közötti kapcsolattartást – közvetítői eljárást vegyenek igénybe. Emellett a gyámhatósági eljárásban a szülői felügyeletet gyakorló szülő és a gyermekétől különélő szülő közötti megfelelő együttműködés kialakítása és a különélő szülő jogainak biztosítása érdekében a gyámhatóság is elrendelheti a szülők számára a közvetítői eljárásban való részvételt. A házastársak pedig akár a házassági bontóper megindítása előtt vagy az alatt is igénybe vehetnék ezt az eljárást.
2. A büntetés-végrehajtási intézeteknek nincs közvetlen kapcsolata, vagy tudomása azokról az esetekről, melyekben a bírósági eljáráson kívüli, alternatív megoldásokat alkalmazták. A társadalom számára is kevésbé ismertek, szakmai körökben is jelentős a tájékozatlanság e területen. A resztoratív igazságszolgáltatás a büntetés-végrehajtás keretein belül kialakulóban van, központi szabályozás előtt áll. Büntetőügyekben a pártfogó felügyelők foglalkoznak alternatív megoldásokkal (mediáció, családi döntéshozó konferencia, szemtől-szembeni jóvátételi konferencia). A Fővárosi Kormányhivatalban sikeresen működik az Ágyszínház (balesetek, sérülések okozása esetén), Lánglovagok (bombariadó, gyújtogatás esetén), Modul Close To (közlekedési ügyek esetén) program a fiatalkorú bűnelkövetők esetében.
3. A javítóintézetek szerint a fiatalok esetében nem jellemző a bírósági eljáráson kívüli alternatív megoldások igénybevétele, általában a fiatalkorúakat érintő eljárásokban az elterelés, vádelhalasztás és a közösségi szankciók jelentős számban jelennek meg. Ezek sikerének kulcsa, hogy a szankciók végrehajtásakor mennyire valósulnak meg a külön magatartási szabályok, ezek közül is különösen az Európa Tanácsi Ajánlásokban módszertani ajánlásként megjelenő ún. bizonyítottan hatékony intervenciók (pl. kognitív programok, helyreállító igazságszolgáltatás alkalmazása stb.). 
Kiemelték az alternatív módszerek alkalmazása bővebb hazai kutathatóságának megteremtése lehetőségét. Álláspontjuk szerint az alternatív konfliktuskezelés kérdése úgy is értelmezhető, hogy mennyire van lehetőség egyes konfliktusok megelőzésére, mielőtt azok az igazságszolgáltatásban jelennének meg, így pl. iskolai, közösségi bűnmegelőzésre. Ennek keretében pedig számos kísérleti program indult, amelyek rendszerszintű alkalmazása még várat magára. A sok esetben bűncselekménnyé váló iskolai konfliktusok, iskolai erőszak alternatív kezelését segítené az iskolai szociális munka, az iskolai pszichológusi hálózat megerősítése, az iskolai-, közösségi bűnmegelőzés, valamint az alternatív konfliktuskezelési-, és vitarendezései módok rendszerszintű alkalmazásának megteremtése.
4. Az ESZTER Alapítvány tapasztalatai szerint az alternatív konfliktus-rendezési eljárások a jogellenes gyermekelviteli ügyekben egyre nagyobb teret nyernek. Ugyanakkor a megfelelő felkészülés és tapasztalat nélkül kezdeményezett mediáció, vagy más resztoratív technika alkalmazása kifejezetten kontraproduktív, esetenként akár káros is lehet. Ez ugyanakkor nem a módszert minősíti, hanem arra hívja fel a figyelmet, hogy a szakmai felkészültség ezen a területen is alapvető fontosságú és jelenleg erősen hiányos.
A Magyar Helsinki Bizottság szerint a hatályos büntetőjogi szabályok kevéssé ösztönzik az alternatív megoldások alkalmazását. A 2013. július 1-jén hatályba lépő Btk. nem erősíti meg a szabadságelvonással nem járó jogkövetkezményeket (kivétel a jóvátételi munka, ami azonban kevéssé különbözik a közérdekű munka büntetéstől, melynek elméletileg ugyancsak van jóvátételi funkciója), hanem például bevezeti a rövid tartamú szabadságelvonást, az elzárást, amely fiatalkorúakkal szemben is alkalmazható. Ezzel kapcsolatban kifejtették azon kifogásukat, hogy a jogintézmény ellentétes a nemzetközi szerződésekben vállalt kötelezettségekkel, és nem szolgálja a gyermekek érdekeit.
Az alternatív büntetések eredményességének mérése nagyon fontos lenne, ugyanakkor hazánkban a hagyományos büntetések eredményességét sem vizsgálják. Ebben a tekintetben legfeljebb külföldi kutatások állnak rendelkezésre. Meglátásuk szerint az alternatív büntetések, és azok alkalmazása nem ismert a nyilvánosság előtt.
A gyermek meghallgatáshoz, véleménynyilvánításhoz való jogának érvényesülése, valamint a gyermekbarát kommunikáció, a gyermek meghallgatásának módszerei, eszközei, és környezete tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter kifejtette, hogy a hatályos Pp. külön rendelkezéseket nem tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a bíró milyen módon kommunikáljon a kiskorúval. Az eljáró bírónak azonban a hatályos szabályok alapján is kötelezettsége a különböző tájékoztatások megadása. 
A Törvényjavaslat e területen számos új szabályt iktat be a Pp-be: A kiskorút érdekeltként a tanács elnöke hallgatja meg. A meghallgatás során azokat a kérdéseket, amelyek a gyermeket a független véleménynyilvánításban befolyásolnák, vagy érzelmileg megterhelnék, az elnök – mérlegelést követően – mellőzi. 
A Pp. eddig nem tartalmazott kifejezett szabályokat a kiskorú tanú kihallgatására vonatkozóan, ezért kívánja a Törvényjavaslat a Pp-be beiktatni a kiskorú gyermek tanúként történő kihallgatásának részletes szabályait. A Törvényjavaslat a 14. életévét be nem töltött kiskorú tanúként való kihallgatását kivételként szabályozza, ezzel is biztosítva azt, hogy a gyermeknek csak végső esetben, akkor kelljen részt vennie egy peres eljárásban, ha azt fontos eljárási érdek indokolja, továbbá, ha a vallomásától várható bizonyíték másként nem pótolható. A Törvényjavaslat szerint a kiskorú tanú kihallgatásánál a törvényes képviselője jelen lehet, és számára a figyelmeztetéseket és a tájékoztatásokat érthető módon kell közölni. Ezért kiemelten fontos a gyermekkor értelmi és érzelmi sajátosságait megfelelően ismerő, felkészült szakemberek részvétele a kihallgatáson, és a megfelelő kérdezési technikák alkalmazása. A 14. életévét be nem töltött gyermek tanúként való kihallgatása esetén a hamis tanúzás törvényes következményeire történő figyelmeztetést mellőzni kell, helyette az igazmondás követelményéről kell a kiskorú gyermeket korára és érettségére figyelemmel lévő tájékoztatással ellátni. Esetükben nem alkalmazhatók a tanúkkal szembeni kényszerítő eszközök, így nem lehet őket az okozott költségek megtérítésére kötelezni, nem sújthatóak pénzbírsággal, és nem lehet elrendelni elővezetésüket sem. 
A Pp. eddig is biztosította azt a lehetőséget, hogy a perbíróság – indokolt esetben – illetékességi területén lakóhellyel rendelkező kiskorúval szemben eljárjon, azaz akár az otthonában, a megszokott környezetében foganatosítsa a kiskorú meghallgatását. Az új szabályok ezen túlmenően – a Pp. megfelelő rendelkezéseinek kiegészítésével – azt is lehetővé teszik, hogy erre a kiskorú gyermek érdekében a perbíróság illetékességi területén kívül is sor kerülhessen. 
2. A rendőrség esetében az Utasítás szerint törekedni kell az oldott légkör kialakítására, valamint abban az esetben, ha a sértett vagy képviselője kéri, a meghallgatást lehetőleg kellő empátiával rendelkező rendőrnőnek kell végeznie [Utasítás 17. pont]. Az Utasítás 19. pontja azt is rögzíti, hogy amennyiben a feltételek biztosítottak, a gyermekkorú vallomását pszichológus bevonásával, vagy úgynevezett gyermekmeghallgató szobában kell felvenni. A rendőrség nyomozó hatóságainál létesítendő gyermekmeghallgató szobák kialakításáról szóló 32/2011. (XI.18.) KIM rendelet 1. § (5) bekezdése és 2. § (1) bekezdése értelmében, 2014. január 1-jéig minden rendőr-főkapitányságnak rendelkeznie kell egy gyermekbarát meghallgató szobával, amelyben egyidejűleg kép- és hangfelvétel készítésére is lehetőség van. A szobák felszereltségével, berendezésével összefüggő egyéb szakmai követelményeket is e rendelet határozza meg. E kérdést alaposan az AJB-2324/2012. számú jelentésemben véleményeztem.
Az általános gyakorlat szerint a büntetőeljárás nyomozási szakaszában nyomozóként, vizsgálóként ugyanaz a személy jár el, így általában biztosított, hogy többszöri meghallgatás szükségessége esetén ugyanaz a személy hallgassa meg a büntetendő cselekményt megvalósító gyermekkorút, fiatalkorú gyanúsítottat, továbbá a kiskorú sértettet vagy tanút. Lehetőség szerint ez a nyomozó vagy vizsgáló kellő empátiával rendelkező rendőrnő vagy rendőr, akinek pedagógus végzettsége van. A nyomozó hatóság igyekszik megteremteni annak feltételeit, hogy lehetőség szerint csak egy alkalommal kelljen meghallgatni a gyermeket.
Egyetlen nyomozó, vagy szabálysértési hatóság sem alkalmaz egységes gyermekbarát kikérdezési technikát. Ezzel szemben elmondható, hogy valamennyi rendészeti oktatási intézményben a krimináltaktika tantárgy keretében megismerkednek a hallgatók a 18 éven aluliak kihallgatásának speciális ajánlásaival, amelynek éppen az a célja, hogy az eredményesség biztosítása mellett a fiatalokat a lehető legkisebb hátrány, vagy negatív befolyás érje egy-egy büntető-, vagy szabálysértési eljárás során. Ilyen taktikai ajánlás, hogy a 18. évet be nem töltött sértett kihallgatását lehetőség szerint a nyomozó hatóság pedagógiai ismeretekkel és megfelelő adottságokkal rendelkező tagja végezze. Mindazonáltal a kihallgatási taktikai ajánlások nem lehetnek egységesek, mivel nagyban függnek a kihallgatott fiatalkorú eljárásjogi helyzetétől, életkorától, személyes tulajdonságaitól. Mindezek mellett az ORFK Dunakeszi Oktatási Központjában az ügyeletes tiszti és tiszthelyettesi szaktanfolyamokon folyik olyan képzés, amelyben a kiskorúak kérdezése a tematika része. 
Annak érdekében, hogy az eljárások a gyermek legfőbb érdekét szolgálják, ez év első felében – kísérleti jelleggel, két rendőrkapitányságon, azoknak a kiskorúaknak, akiknek rendőrség általi idézése mellőzhetetlen volt – a rendőrség az idézés mellé a gyermekek által jobban érthető szavakkal megfogalmazott tájékoztató anyagot küldött. Így készítették fel őket és törvényes képviselőjüket az eljárás során várható eseményekre.
3. A büntetés-végrehajtási intézetek kifejtették, hogy az eljárásban szereplők (bíró, ügyész, majd pl. az intézetben a nevelők) a jogszabályoknak megfelelően tájékoztatják a fiatalkorút az eljárásról, a döntés indokolásáról. A bv. nevelők többsége pedagógus, gyógypedagógus, szociálpedagógus, vagy büntetés-végrehajtási nevelő diplomával rendelkezik. Képzésük során azonban nem volt tananyag a gyermekbarát nyelvezet. Az intézetekben mindennapos az „egyszerű nyelvre fordítás”, azaz a bonyolult jogi környezet érthető formába öntése. A továbbképzés e tárgykörben a büntetés-végrehajtási intézet szakemberei számára nem megoldott. A központi képzési rendszerbe történő bevezetéssel kapcsolatban nem tudtak tájékoztatást adni. Van azonban olyan intézmény, mely együttműködési megállapodást kötött a megyei gyámhivatallal a képzésekről. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet válasza szerint a hatályos jogszabályok – az eljárásokban résztvevő szereplők életkori és értelmi fejlettségétől függetlenül – a vezetéknéven, és magázó formában történő megszólítást írják elő.
4. A javítóintézetek szerint – pedagógiai, módszertani szempontból – a kommunikáció tartalma és stílusa alapvetően meghatározza a folyamatok eredményességét. A nevelők és a gyermekfelügyelők jellemzően szakképesítéssel rendelkeznek, így készségszinten képesek a növendéket életkorának és értelmi fejlettségének megfelelően tájékoztatni valamennyi vele kapcsolatos témakörben. Álláspontjuk szerint a megfelelő kommunikáció nem jogszabályi, sokkal inkább emberi tényező. Ezért a munkatársak kiválasztásánál törekszenek arra, hogy a szigorú következetesség és a gyermekközpontú szemlélet megfelelően ötvöződjön. Nincs összefüggés a képzés-képzettség és az adott pillanatban megfelelő kommunikáció megválasztása között.
A gyermeket érintő eljárások gyors lefolytatása, a sürgősség és a soron kívüliség elvének érvényesülése tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszában kifejtette, hogy a Be. 64/A.§-a a büntetőeljárás soron kívüli lefolytatását rendeli el, amennyiben az ügyben a sértett kiskorú, és a bűncselekmény jellege, vagy a sértett testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődése indokolja az eljárás mielőbbi lefolytatását. 
A Pp. 302.§ (2) bekezdése értelmében a szülői felügyeleti jog megszüntetése iránti perben a bíróság soron kívül jár el. A tárgyalást – ha egyéb intézkedésre nincs szükség – legkésőbb a keresetlevél bírósághoz érkezésétől számított nyolcadik napra kell kitűzni. A Pp. 333.§ pedig a kiskorúakat érintő közigazgatási ügyek elbírálásában teremti meg a soron kívüli eljárás kötelezettségét. E szakasz kimondja a kiskorú ügyfél ügyében született közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata iránt indult polgári peres eljárások körében az ügy befejezésének meggyorsítása érdekében a soron kívüli eljárás kötelezettségét. A 333. § felsorolja azokat az ügytípusokat, amelyekben soron kívül kell a bíróságnak eljárnia12, és meghatározza ezekben az ügyekben az egyes eljárási cselekmények megtételére irányadó határidőket is. Ilyen ügyek tipikusan a gyámhivatal által a gyermek védelme érdekében hozott határozatok. 
A Ket. 33.§ (2) bekezdése szerint a kiskorú ügyfél érdekeinek veszélyeztetettsége esetében, továbbá ha életveszéllyel vagy súlyos kárral fenyegető helyzet elhárítása indokolja, vagy ha a hatóság ideiglenes biztosítási intézkedést rendelt el, vagy ha a közbiztonság érdekében egyébként szükséges, az ügyet soron kívül kell elintézni. 
A gyámhatóság gyermek érdekében való soron kívüli eljárását, haladéktalan intézkedését írja elő a Gyer. számos esetben [8.§ (5) bekezdés, 37.§, 39/A.§‚ 43.§‚ 62.§, 66/A.§‚ 68/F.§‚ 91/M.§‚ 91/O.§, 91/P.§‚ 114.§‚ 160.§‚ 167.§], melyek biztosítják a gyors eljárást, a sürgősség elvének érvényesülését.
2. A büntetés-végrehajtási intézetek tapasztalata az, hogy a gyermeket érintő eljárások lefolytatása nem élvez elsőbbséget, egyes esetekben az eljárások akár évekig is elhúzódhatnak. A fiatalkorú bűnelkövetők előzetes letartóztatásban eltölthető idejéről szóló korlátozás mutat csupán némi előrehaladást
3. A javítóintézetek kifejtették, hogy a hatályos jogszabályok mind a büntetőeljárásokban, mind a családjogi kérdésekben (gyermekelhelyezés, apaság megállapítása, stb.) előírják a soron kívüliséget, a gyermeket érintő eljárások minél gyorsabb lefolytatását, de a gyakorlatban ez jellemzően nem valósul meg: a gyakorlatban elhúzódó ítélkezés és az előzetes fogvatartás ugyanakkor nehezíti a nevelési célú intézkedés hatékony megvalósítását. A Be. 136.§ alapján a hatóságoknak törekedniük kell arra, hogy az előzetes letartóztatás a lehető legrövidebb ideig tartson, és az eljárást soron kívül kell lefolytatni, ha a terhelt előzetes letartóztatásban van. Ennek a fiatalkorúak esetében fokozottan kellene érvényesülnie, ami többségében nem valósul meg. 
4. Az ESZTER Alapítvány szerint „a fiatalkorúak ellen folytatott ügyek időszerűsége körüli problémák (a büntetőeljárás lassúsága) már 2007-ben magára vonták a Legfőbb Ügyészség figyelmét.13 A Gyermek és Ifjúságvédelmi Önálló Osztály által készített összefoglaló jelentés szerint az esetek csaknem felében (43,5 százalék) a büntetőeljárás teljes tartama meghaladja a két évet, míg az ügyek 18 százalékában csak a nyomozás elrendelésétől számított három éven túl született jogerős döntés. A vizsgálat azonban nem a bírósági szakban detektálta a problémát, az ügyek többsége a bírósági szakban 6 hónapon belül lezárul: „Tekintettel arra, hogy a fiatalkorú terheltek ügyeiben az egyszerű megítélésű ás kisebb tárgyi súlyú cselekmények miatt is gyakran előfordultak hat hónapot meghaladó tartamú nyomozások, ezért fokozott figyelmet kell fordítani az ilyen ügyekben a nyomozás időszerűségének javítására. Már a nyomozás ideje alatt indokolt: bátrabban élni az eljárás gyorsítására alkalmas lehetőségekkel. Célszerű mellőzni az olyan bűncselekmények miatti nyomozást, amelyeknek a jelentősebb tárgyi súlyú bűncselekmény mellett a felelősségre vonás szempontjából nincs jelentősége.”14
A 2010. évi CLXXXIII. törvényt előkészítő Magyar Bírói Egyesület (továbbiakban: MBE) is az időszerűség követelménye betartásának fontosságával indokolta a jogszabályban megfogalmazott Be. módosításokat: „A fiatalkorúakra vonatkozó bíráskodást érintő változásokat szinte csak technikai jellegűnek tekinthetjük. Ezek az ügyek jogi szempontból általában nem túl bonyolultak: 80%-uk viszonylag egyszerű vagyon elleni bűncselekmény, és a vádlottak többsége vallomást is tesz az eljárás során. Annak viszont pozitív hatása lesz, hogy ősztől bármelyik bíróság illetékes fiatalkorúak ügyében, hiszen így az egyenletesebb ügyteher miatt gyorsulhatnak az eljárások, vagyis csökken az átlagos ítélkezési idő, ami mindenkinek jó.”
Az MBE előterjesztése alapvetően arra a hipotézisre épült, mely szerint a fiatalkorúakkal kapcsolatos eljárások semmiféle különös szakértelmet nem kívánnak az eljáró bírótól, kvázi az ilyen ügyeknek nincsenek speciális jellemzői. Ez a gondolatmenet nem csak a Be. és Btk. fiatalkorúakra vonatkozó speciális (a büntetés céljára és a büntetőeljárás mikéntjére vonatkozó korábban már idézett) szabályait relativizálja, hanem a BH-kban, a bírói joggyakorlatban és nem utolsósorban az ENSZ Gyermekjogi Egyezményének 40. cikkében előírt kötelezettséget is, mely szerint: „Az Egyezményben részes államok minden erejükkel azon lesznek, hogy előmozdítsák különleges törvények és eljárások elfogadását, a hatóságok és intézmények létrehozását a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított, vádolt vagy abban bűnösnek nyilvánított gyermekek számára”. 
„Az ENSZ Gyermekjogi Egyezményéhez fűzött 10. számú Átfogó Kommentár az időmúlásról is rendelkezik, amit azért fontos külön is elemezni, mert a 2010. évi CLXXXIII. törvény fő célja az eljárások gyorsítása. A Kommentár kimondja: „Nemzetközi konszenzus alakult ki azzal kapcsolatban, hogy a törvénnyel konfliktusba kerülő gyerekek esetében a lehető legrövidebb idő teljen el a bűncselekmény elkövetése és a cselekménnyel kapcsolatos végső ítélet között. Minél hosszabb idő telik el, annál valószínűbb, hogy az ítélet elveszti a kívánt pozitív pedagógiai hatását és megbélyegzi a gyereket.”15 Az eljárások időszerűsége tehát fontos alapelv és mindenképpen szükséges érvényre juttatni a fiatalkorúak ügyeiben is. Tagadhatatlan, hogy jelenleg komoly gondot jelent az ügyek elhúzódása, aminek káros következményei (akár kontraproduktivitása) egyértelművé teszi, hogy előlépésre van szükség. Ezek a lépések azonban nem jelenthetik a fiatalkorúak jogainak sérelmét, és az irányadó magyar és nemzetközi normákban foglalt alapelvek csorbítását: „A gyerekekre vonatkozó határidő legyen sokkal rövidebb, mint a felnőttek esetében. Ugyanakkor a késedelem nélküli döntés olyan folyamat eredményeképpen szülessen meg, amely teljes mértékben tiszteletben tartja a gyermek emberi jogait és a Jogi biztosítékokat.”16
A Magyar Helsinki Bizottság leírta, hogy a kísérő nélküli kiskorúak menekültügyében az eljárást soron kívül kell lefolytatni. Tapasztalataik szerint a rövidebb határidőt a hatóságok rendszerint betartják, ám ennek ellenére az eljárások 4-5 hónapig is elhúzódhatnak. Ezen túl előfordult a bírósági felülvizsgálati szakban, hogy a bíróság fél éven túli időpontra tudott csak tárgyalást tűzni, ami – akár további 6-9 hónappal is – elnyújtotta az eljárást.

A 18 éven aluliakra vonatkozó külön eljárási és anyagi büntetőkódex létrehozása, és elkülönült szervezetrendszer működtetése tekintetében
Az ezzel kapcsolatos állásfoglalás megismerése elengedhetetlen volt e vizsgálat során is, hiszen az ET Iránymutatása egyértelműen fogalmaz a speciális eljárás- és intézményrendszer tekintetében. Jelen jelentésemben azonban csak említést teszek e kérdésről, mivel azzal összefüggő megállapításaimat részletesen az AJB 2324/2012. jelentésem tartalmazza.
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter szerint a 18. életévüket be nem töltött személyekre vonatkozó külön eljárási és anyagi kódex igénye mindezidáig nem fogalmazódott meg; tekintettel arra, hogy mind a Be. mind a Btk. tartalmaz a fiatalkorúakra vonatkozó rendelkezéseket. Indokolatlanul bontaná meg a logikai és dogmatikai rendszert egy külön törvény, aminek háttérjogszabálya minden esetben a szóban forgó két norma lenne, melyekre szinte minden szakaszban utalni kellene. Ez veszélyeztetné az átláthatóságot és megnehezítené a jogszabály alkalmazását. Mindemellett azzal, hogy mind a Be., mind a Btk. külön fejezetet szentel a fiatalkorúaknak, megfelelően hangsúlyozza ezen eljárások különbözőségét és fontosságát. Kiemelte továbbá, hogy a magyar büntetőjogi szabályozástól – szemben például a német büntetőjogi szabályozással – idegen a több kódex alkalmazása. Hazánkban az 1878. évi V. törvénycikk (Csemegi Kódex) óta egyetlen törvényben szabályozott a büntető anyagi jog, mely magába foglalja a fiatalkorúakra vonatkozó különös – enyhébb – rendelkezéseket. A rendelkezésre álló tapasztalatok alapján elmondható, hogy a jogalkalmazási problémákra, illetve a vonatkozó nemzetközi kötelezettségvállalásokra tekintettel szükségessé váló jogszabályi változtatások (pl. a gyermekprostitúció fiatalkorú elkövetőivel összefüggésben) a jelenlegi jogszabályok módosítása útján is keresztülvihetőek. Külön szervezetrendszer felállítása helyett pedig gazdaságosabb és célravezetőbb megoldásnak tűnik az egyes hatóságok részéről eljáró állomány megfelelő, egységes képzésének megszervezése.
2. Az egyik büntetés-végrehajtási intézet szerint nem szükséges az elkülönült szervezet kiépítése, mivel a jelenlegi rendszer egyébként is leterhelt. 
Ugyanakkor három büntetés-végrehajtási intézet szerint – tekintettel arra, hogy a fiatalkorú fogvatartottak kezelése, gondozása a büntetés-végrehajtás egyik kiemelt feladata – a speciális foglalkozást a fiatalkorúak eltérő biológiai-, személyiség-fejlődésbeli státusza indokolná. A tizenévesek értelmi-érzelmi fejlettsége még korosztályukon belül is nagy szórást mutat. Kommunikációs képességük, konfliktuskezelési technikájuk‚ agressziókezelésük fejlesztésre szorul. Mindezért mindenképpen szükséges lenne a 18 éven aluliakra vonatkozó külön eljárási és anyagi büntetőkódex létrehozása, elkülönült szervezetrendszer működtetése. A csak fiatalkorúakkal foglalkozó bíróságok bevonhatnák a gyermekekkel foglalkozó egyéb szakembereket a munkába, jobban figyelembe vehetnék a fiatalok még éretlen személyiségét, életkorukból adódó sajátos igényeit. Megfelelő intézményi háttér létrehozásával nagyon sok fiatal a letöltendő szabadságvesztés büntetés helyett érettségének, fizikai és szociális helyzetének megfelelő, személyre szabott képzésben, fejlesztésben, vagy egyéb alternatív megoldásban részesülhetne. Mindezekre egy integrált rendszerben – objektív okok miatt – kevesebb lehetőség van. Hozzátették, noha szakmailag indokolt lenne az elkülönült büntetőkódex és szervezetrendszer létrehozása, az elmúlt évek azt mutatják, hogy a növekvő kriminalitáshoz egyelőre nem igazodott kellően a büntetés-végrehajtás szervezetrendszere. A férőhelybővítés kizárólag a végrehajtást érintette, míg az előzetes letartóztatásban érintett megyei intézetek zsúfoltsága a korábbiakkal azonos képet mutat. Csak akkor van értelme fiatalkorúakra vonatkozó elkülönült büntetőkódex és szervezetrendszer létrehozásának, ha annak minden szükséges eleme és feltétele biztosított. Ugyanakkor az elkülönült szervezetrendszer a kisebb fogvatartotti létszámú regionális intézeteknél egyértelműen gazdaságtalan. 
3. A javítóintézetek sem képviselnek egységes álláspontot: akár a külön kódexben való szabályozást, akár az egységes szabályozást elképzelhetőnek tartják. Volt olyan intézmény, amely amellett érvelt, hogy szakmai körök, oktatási és gyermekvédelmi szakemberek évtizedek óta szorgalmazzák a fiatalkorúakra vonatkozó önálló büntető kódex létrehozását. Igényként merült fel a fiatalkorúakkal foglalkozó bírói szervezet fejlesztése is a kialakulatlan személyiség, a szocializációs tényezők hangsúlyos figyelembevételének szükségessége miatt. Erre vonatkozóan számtalan szakmai tanulmány és javaslat született. A tavalyi évben kiterjesztették a fiatalkorúakkal kapcsolatos bírói intézkedési hatáskört, így minden bíró tárgyalhatja a fiatalkorúak ügyeit. Az elkülönült bírói szervezet működtetése mégis célszerűbb lenne az alábbi érvek miatt: 
a) differenciált és a gyermek legfőbb érdekét biztosító, a gyermekbarát eljárásokat alkalmazó bírói kar végezhetné a fiatalkorúak büntető ügyeinek tárgyalását, ítélethozatalát; 
b) közvetlen tapasztalattal és ismerettel rendelkezhetnének a különböző intézménytípusok működéséről és azok büntetési- vagy intézkedés célú, a gyermek érzelmi, értelmi fejlettségét figyelembe vevő alkalmazásáról; 
c) a kriminalizálódás folyamatát, a bűnismétlést jelentősen lassítaná és csökkentené, ha a bűncselekmény elkövetése után a lehető legrövidebb idő alatt megszülethetne az intézkedés, vagy ítélet.
Kiemelték, hogy a fiatalkorúakkal való foglalkozás nem csak egy generális szaktudást igénylő feladat az igazságszolgáltatás területén, de a fiatalkorúakra vonatkozó speciális szaktudás jelenleg nem elégséges. A külön kódex segíthetné ennek hangsúlyossá tételét. (Számos európai országban a fiatalkorúak ügyeiben való bíráskodás külön szakmai képzettséget igényel, hazánkban inkább a formalitás dominál a kijelölésben, míg a szakmai többlet-tudás megszerzése, alkalmazása már inkább az egyéni szándékon, erőfeszítéseken múlik.) Hangsúlyozták azt is, hogy a fiatalkorúakkal való speciális bánásmód a hatékony igazságszolgáltatás és a harmadlagos prevenció (ismételt bűnmegelőzés) egyik kulcskérdése.
4. Az ESZTER Alapítvány kifejtette, hogy „az önálló, fiatalkorú terheltek esetén eljáró bíróság intézménye 1951-ig létezett, amikor is az 1954. évi 34. tvr. hatályon kívül helyezte a korábbi szabályozást, és megszüntette a fiatalkorúak bíróságát. Ez a változás „határozott visszalépést jelentett, egyben hosszabb időre megtörte az európai fejlődéssel harmonizáló fejlesztés lehetőségét”.17 A jelenleg hatályos Btk. fiatalkorúakra vonatkozó fejezete megfogalmazza a büntetés lényegeként a nevelést, és a társadalomba való visszailleszkedést, mindennek okán nemcsak a bíróság, de valamennyi igazságszolgáltatási szereplő úgy kell, hogy eljárjon a fiatalkorú terhelt ügyében, hogy maga az eljárás is a fiatal okulására szolgáljon. Ehhez nem elegendő a joganyag, az anyagi jogi normák és a releváns bírósági gyakorlat ismerete, hanem szükséges a fiatalkorúakra jellemző pszichológiai, lélektani, szociológiai és kognitív jellemzők tudása is. 
A rendőrségtől az ügyészségen át a bíróságig, valamennyi eljáró szakember és intézmény alapvető célja, hogy arra tanítsa (arról győzze meg) a fiatalt, hogy a társadalmi normák megszegése nem lehet az érdeke. Alapvető annak a konfliktusnak a megértése, feloldása és jóvátétele is, amivel a szabályszegést elkövette. Akkor végzi jól a munkáját az igazságszolgáltatási rendszer, ha a fiatal azt érzi, hogy az ő oldalon állnak, és miközben felelnie kell azért, amit tett, mindenki azon munkálkodik (vele együtt), hogy fejlődését elősegítse, további életpályáját rendezze.18
A Magyar Helsinki Bizottság szerint szakmailag indokolt lenne a fiatalkorúakra vonatkozó elkülönült eljárási és anyagi jogi büntető kódex és szervezetrendszer létrehozása. Ennek megteremtésével biztosítható lenne a gyermekekre vonatkozó eltérő bánásmód követelményének érvényesítése, valamint az, hogy a hatályos Btk. által is megfogalmazott cél, a fiatalkorúak fejlődésének helyes irányba való terelése, ne csak deklaráció, hanem a gyakorlatban is megvalósítható legyen. A Helsinki Bizottság irányadónak tekinti dr. Ligeti Katalin a fiatalkorúak büntető igazságszolgáltatására vonatkozó koncepcióját.19

A gyermeket érintő bírósági határozatok végrehajtása tekintetében
A kérdést részletesen tárgyaltam az AJB-2324/2012. számú jelentésemben. Ezért jelen esetben csak az akkor meg nem keresett – Eszter Alapítvány – válaszát rögzítem.
Az ESZTER Alapítvány a végrehajtás alapvető problémáját a hatályos illetékességi szabályokban és a végrehajtásban részvevő szakemberek felkészültségének hiányosságaiban látja. A vonatkozó szabályok gyermek lakóhelyéhez való kötöttsége gyakran jelenti a végrehajtás elhúzódását. Az ellenérdekelt fél ugyanis a rendszeres költözéssel, a gyermek lakóhelyének eltitkolásával akár évekig meg tudja akadályozni a jogerős bírósági döntés végrehajtását. Ez különösen a határon átnyúló ügyeknél jelent súlyos problémát a gyermeki jogok érvényesítésében (ahol a különélő szülőtől való elválasztás, a kapcsolattartás akadályozottsága később, a kényszervégrehajtást követően, komolyan aláássa a harmonikus szülő-gyermek kapcsolatot). A szakemberek felkészítésével kapcsolatban problémát jelent, hogy a végrehajtók és a végrehajtásban közreműködő rendészeti szakemberek nem rendelkeznek információval és tudással a gyermekek helyzetéről. Így előfordulhat, hogy kényszervégrehajtásnál bilincselés, kommandósok által alkalmazott fizikai erőszakot alkalmaznak. Az Alapítvány közvetlen információval ilyen végrehajtási visszásságról az ún. Fiona-ügy20 kapcsán rendelkezik.

A bűncselekmények áldozatainak rehabilitációja tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszában kitért arra, hogy a hatályos egészségbiztosítási jogszabályok az erőszak vagy bűncselekmény áldozatainak ellátotti körére nem fogalmaznak meg speciális szabályokat, tehát esetükben is az általános elvek szerint történik az ellátás. Az ellátásra való jogosultságot a biztosítási jogviszony, vagy a jogosulti státusz határozza meg. Ha az áldozat jogosult vagy biztosított, térítésmentesen veheti igénybe a természetbeni egészségügyi ellátásokat. Emellett az Eütv. 142. § (2) bekezdése meghatározza azokat az ellátásokat, amelyeket az igénybevétel alapjául szolgáló jogviszony előzetes igazolása nélkül, az alapcsomag részeként kell biztosítani a Magyarország területén tartózkodó személy részére (ilyen pl. sürgős szükség esetén a külön jogszabályban meghatározott ellátások, avagy bizonyos mentési feladatok). Az Eütv. 3. § i) pontja szerint sürgős szükség az egészségi állapotban bekövetkezett olyan változás, amelynek következtében azonnali egészségügyi ellátás hiányában a beteg közvetlen életveszélybe kerülne, illetve súlyos vagy maradandó egészségkárosodást szenvedne. A sürgős szükség esetén igénybe vehető ellátásokat a sürgős szükség körébe tartozó egyes egészségügyi szolgáltatásokról szóló 52/2006. (XII. 28.) EüM rendelet tartalmazza. Az Eütv. szerint, ha a külön jogszabályban meghatározott ellátások, illetve a meghatározott mentési feladatok máshonnan nem térülnek meg, úgy ezek fedezetét a központi költségvetésből kell biztosítani. 
Annak érdekében, hogy a bűncselekmények áldozatává vált személyek mielőbb ingyenesen hozzájuthassanak a bűncselekmény következtében szükségessé váló egészségügyi ellátásokhoz, illetve rehabilitációjuk terápiás programokon keresztül biztosítottá váljék, az állami áldozatsegítő szolgálat elsősorban az érdekérvényesítés elősegítésében nyújt segítséget (Ást. 25-26.§) Az Ást. 25.§-a szerint az áldozatsegítő szolgálat az eset összes körülményének mérlegelése után köteles az áldozatot tájékoztatni az igénybe vehető egészségügyi, egészségbiztosítási ellátásokról, a beutalóval, illetve beutaló nélkül igénybe vehető egészségügyi szolgáltatásokról, az ellátásokat nyújtó intézmények címéről, elérhetőségéről, a betegek jogairól és kötelezettségeiről, a betegjogi képviselő szerepéről, nevéről és elérhetőségéről, az egészségügyi közvetítői eljárás tartalmáról, és az egyéb jogérvényesítési lehetőségekről. Az áldozat kérelmére az áldozatsegítő szolgálat segítséget nyújt az egészségügyi szolgáltatás lehető leggyorsabb igénybevételéhez és az egészségbiztosítási ellátással kapcsolatos panaszjog érvényesítéséhez. Annak érdekében, hogy az áldozat a lehető leggyorsabban igénybe vehesse a számára legmegfelelőbb egészségügyi szolgáltatást, az áldozatsegítő szolgálat az illetékességi területén működő egészségügyi szolgáltatóval együttműködési megállapodást köthet. Az áldozatsegítő szolgálat az áldozatot – beleegyezése esetén – egészségügyi szolgáltatóhoz irányítja, elsődlegesen ahhoz az egészségügyi szolgáltatóhoz, amellyel együttműködési megállapodást kötött. 
A szociális szolgáltatásokra vonatkozóan az Ást. 26. §-a tartalmaz rendelkezéseket. Eszerint az áldozatsegítő szolgálat az eset összes körülményének mérlegelését követően köteles az áldozatot tájékoztatni a pénzben és természetben nyújtott szociális ellátások és a szociális szolgáltatások, a nyugdíj-biztosítási ellátások, a munkanélküli-ellátások és a foglalkoztatást elősegítő támogatások, a családtámogatási ellátások, a gyermekjóléti alapellátások, a gyermekvédelmi szakellátás és a gyermekvédelmi gondoskodás formáiról, a jogosultság feltételeiről, az igénylés módjáról, valamint az ellátásokat és szolgáltatásokat nyújtó intézmények címéről, elérhetőségéről. Az áldozat kérelmére az áldozatsegítő szolgálat segítséget nyújt az ellátások, szolgáltatások igénybevételéhez, az ellátásokkal, szolgáltatásokkal kapcsolatos panaszjog érvényesítéséhez. A tájékoztatásnak személyre szabottan, az áldozat helyzetére figyelemmel kell megtörténnie. A szolgáltatás térítésmentesen, a rászorultság vizsgálata nélkül biztosított az áldozatoknak, és célja, hogy az áldozat a bűncselekmény jellegére és személyes szükségleteire tekintettel az áldozatsegítő szolgálat segítségével, illetőleg rajta keresztül jusson hozzá azokhoz a szociális, egészségügyi, valamint egyéb támogatásokhoz, amelyek hozzásegíthetik a bűncselekmény okozta sérelem csökkentéséhez. 
Az érdekérvényesítés elősegítése keretében nyújtott szolgáltatás megvalósulására vonatkozó statisztikák szerint 2010. évben összesen 6676 alkalommal segítették elő az érdekérvényesítést. 583 alkalommal tájékoztatás nyújtására, 206 esetben más szervekkel történt kapcsolatfelvételre került sor. 49 ügyfél szociális, 19 ügyfél pedig egészségi problémával fordult a hivatal szerveihez. A 2011. évben az érdekérvényesítés elősegítésének össz-száma 6682, melyből 742 alkalommal tájékoztatás, 207 esetben más szervekkel való kapcsolatfelvétel történt. A tavalyi évben 38 fő szociális, 10 fő pedig egészségi problémával fordult az áldozatsegítő szolgálathoz. 
A fentieken túl Magyarországon jelenleg a TÁMOP 5.6.2/10-l kiemelt projekt keretében három észak-magyarországi megyében (Nógrád, Heves, Borsod-Abaúj-Zemplén) biztosított a bűncselekmények áldozatainak pszichológiai ellátása is az áldozatok rehabilitációjának elősegítése érdekében. Ezen kívül ugyanezen projekt keretében – a pályázatban érintett kilenc megyében – önkéntes hálózatot hoztak létre. Az önkéntesek egyik kiemelt feladata: alapvető lelki támogatás nyújtása. E területen a feladatok megvalósításában – törvényen alapuló kötelezettségei folytán is – domináns szerepe van az államnak. Fontos azonban kiemelni a civil szervezetek, mindenekelőtt a Fehér Gyűrű áldozatsegítésben vállalt munkáját.
2. A büntetés-végrehajtási intézetek válaszaiból kiderült, hogy valamennyi fogvatartott már a befogadás napján egészségügyi vizsgálaton vesz részt, melyet nevelői és pszichológusi meghallgatás követ. Így elvben biztosított, hogy valamennyien ellátásban részesüljenek, s ha szükséges speciális terápiás programba (pl. gyógyító-nevelő csoport) bekapcsolódjanak. A intézetek szükség esetén felveszik a kapcsolatot civil szervezetekkel is. Ezen kívül kielégítő és rendszeres a családsegítő szolgálatokkal, a drogambulanciákkal‚ a pártfogó felügyelőkkel való együttműködésük.
A jogszabályok előírják a büntetés-végrehajtási intézetben fogvatartott fiatalkorúak számára a térítésmentes orvosi ellátáshoz, a szükséges egészségügyi beavatkozásokhoz és gyógyszerekhez való jogot. Ugyanakkor az intézményekben – a személyi feltételek korlátozottsága miatt – a pszichológiai terápia elérhetősége nem teljes mértékben biztosított, mint azt számos jelentésemben21 korábban megállapítottam.
3. A javítóintézetekben valamennyi egészségügyi ellátás térítésmentes, és a lehető legrövidebb időn belül biztosítható. A Rákospalotai Javítóintézet szerint ugyan a kérdés nem tartozik szakterületükhöz, számos esetben találkoznak a befogadott gyermekek esetében ezek közvetlen vagy közvetett hatásaival, amelyeket a rendelkezésre álló eszközökkel próbálnak meg kezelni (nevelői, fejlesztő-pedagógusi, pszichológusi munka), azonban ezek csak az intézet falain belül biztosítottak, és nem elégségesek. A 2006 óta létező állami áldozatsegítési rendszer területén egyelőre nem látható e specialitás megjelenése. A rehabilitációs, terápiás programok inkább a gyermekjóléti és gyermekvédelmi ellátások keretében működnek. Néhány civil szervezet is foglalkozik a kérdéssel, és bár szakmai kompetenciájuk vitathatatlan, az általuk ellátott esetszámok kapacitásaik miatt nem túl magasak. Nem elégséges az erőszak áldozatainak támogatása, különösen az egészségügy (pszichiátria, speciális programok) területén.
4. Az ESZTER Alapítvány szerint az egészségügyi ellátást szét kell választani (1) trauma/ambuláns ellátásra, és (2) egyéb egészségügyi szolgáltatásokra. Az előbbihez való hozzáférés inkább az egészségügyi szolgáltatás minőségétől függ, és kevésbé a bűncselekmény áldozatává váló gyermekkel kapcsolatba kerülő más szakemberektől (az ő jelzésüktől és „betegirányításuktól”). Mivel a látlelet felvétele számos esetben a bizonyítási eljárás része, ezekben az esetekben az egészségügyi szolgáltatáshoz való hozzáférés jobban biztosított. Komoly problémák vannak azonban a pszichoterápiás ellátáshoz való hozzáféréssel. Sok esetben fel sem merül a gyermekkel kapcsolatba kerülő szakemberben, hogy egyáltalán szükség van ilyen típusú ellátásra. A másik probléma, hogy a felkészült szakemberek nem érhetőek el az ország egész területén. Nincs elegendő gyermekpszichológus, megfelelő tapasztalattal és felkészültséggel rendelkező klinikus pszichológus, krízisellátással foglalkozó szakember. Szimbolikus, hogy a szexuálisan bántalmazott gyermekek ellátását húsz éve egyetlen civil szervezetként végző ESZTER Közhasznú Alapítvány négy szakpszichológus és egy jogász munkatárssal dolgozik az egész országban. Ez nyilvánvalóan nem tekinthető elegendő ellátási kapacitásnak. Mindenképpen szükség lenne az állami szerepvállalásra, a stabil financiális működés biztosítására a területen dolgozó civil szervezetek számára, és természetesen arra is, hogy a civil szervezetek szakmai munkáját megfelelően nyomon lehessen követni.
A Magyar Helsinki Bizottság kutatásai, tapasztalatai szerint az áldozatsegítő szolgálat nincs felkészülve a kiskorú áldozatok támogatására, e téren nem rendelkezik speciális ismeretekkel. Az áldozatsegítők nem kapnak ilyen irányú képzést, felkészítést. A szolgálatok kapcsolatban állnak a társhatóságokkal, különös tekintettel az ombudsman vizsgálata alapján kiadott módszertani állásfoglalásra, amely felhívta a figyelmet arra, hogy a szolgálat tegyen eleget a gyermekvédelmi jelzőrendszerben meghatározott feladatainak. A civil szervezetekkel való együttműködés kizárólag az adott áldozatsegítő szakember egyéni kezdeményezésén, motivációján, kapcsolatteremtő képességén múlik, hiszen nem kötelező fenntartani együttműködést. Az áldozatsegítő szolgálat hatékonyságát, szakmai fejlődését jelentősen gátolja, hogy a korábbi központi szakmai irányítás intenzitása csökkent, a megyei szolgálatok a kormányhivatalok alárendeltségében, adminisztratív irányítás alatt működnek, a központi hivatallal való szakmai kapcsolat jelentős mértékben gyengült. Tovább csökkenti az áldozatsegítés hatékonyságát, hogy a szolgálat egyre kevesebb ügyintézővel működik, több megyében a jogi segítségnyújtó szolgálattal vonták össze.

Az ingyenes és kötelező rehabilitációs és reintegrációs programok tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter arra világított rá, hogy a fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozó modern igazságszolgáltatási rendszerek nagy hangsúlyt helyeznek a társadalmi felzárkózás támogatására és a bűnismétlési kockázatként jelentkező problémák (pl. tanulmányi-, szocializációs elmaradás) célzott kezelésére. A fiatalkori bűnözésre vonatkozó nemzeti büntetőpolitikai irányzatok alakulását meghatározzák az ENSZ és az Európa Tanács dokumentumaiban megfogalmazott igazságszolgáltatási koncepciók.
Magyarországon a kezelési programok elsősorban a kábítószerrel összefüggő bűncselekményeket elkövető, elterelésben részvevő terheltek számára állnak ingyenesen rendelkezésre a kábítószer-függőséget gyógyító kezelés, kábítószer-használatot kezelő más ellátás vagy megelőző- felvilágosító szolgáltatás szabályairól szóló 42/2008. (XI.14.) EüM-SZMM együttes rendelet alapján. 
A jogszabályok ennél szélesebb körben is támogatják a kezelési programok alkalmazhatóságát. A Btk. 82. § (5) bekezdés h) pontja rögzíti, hogy a pártfogolt hozzájárulása esetén külön magatartási szabályként előírható a meghatározott gyógykezelésnek vagy gyógyító eljárásnak való alávetés kötelezettsége. Ezek a kötelezően igénybe veendő rehabilitációs programok ingyenesek. 
A Pártfogó Felügyelői Szolgálat – 2003. évi létrejötte óta – legfontosabb célkitűzésének tartja a reintegrációs programok egyre szélesebb körű megteremtését, különösen a fiatalkorú elkövetők számára. Ahhoz, hogy ez teljes mértékben megvalósuljon, nincs elegendő forrás. Emiatt egyelőre két helyszínen: Miskolcon és Budapesten működik közösségi foglalkoztató. Továbbá a forrás hiány miatt a Btk. 82. § (5) bekezdés i) pontja még nem is hatályos. A későbbiekben külön törvénnyel hatályba léptetendő szabály alapján a bíróság vagy az ügyész rendelheti majd el, hogy a pártfogolt vegyen részt a pártfogó felügyelő által szervezett csoportos foglalkozáson vagy a Pártfogó Felügyelői Szolgálat közösségi foglalkoztatójának programja szerinti más foglalkozáson. 
A pártfogó felügyelők az egyes civil szervezetek pl. a gyermekvédelem intézményeinek igénybe vehető szolgáltatásairól aktualizált térképet készítenek annak érdekében, hogy az ügyfelek reintegrációs programokba való beillesztése széles körben megtörténhessék. A szolgálat továbbá sokszínű resztoratív programokat is szervez.
A szociális készségek fejlesztése többféle technika, módszer alkalmazásával érhető el. A Pártfogó Felügyelői Szolgálat jelenleg háromféle módszert alkalmaz kiemelten: szociális készségfejlesztő, élménypedagógiai és ART tréning csoportos foglalkozások. A szociális készségek fejlesztése mindhárom foglalkozástípus alkalmazásával megvalósítható. Ha a csoportos foglalkozáson való részvételnek kizáró oka merülne fel – pszichiátriai betegség, súlyos egészségi probléma, fogyatékosság – vagy utóbb, a csoportos foglakozáson derül ki, hogy a pártfogolt nem alkalmas a csoportos foglalkozáson való részvételre, a szociális készségek fejlesztése egyéni pszichológiai tanácsadáson való részvétellel folyik. A strukturált tanulási terápia szemléletű, kognitív-behaviorista alapokon nyugvó módszer célja, hogy a szociális készségek elsajátításával növelje a résztvevő autonómiáját, asszertivitását, belső kontrollját, megfigyelési és kommunikációs pontosságát, frusztrációtolerancia szintjét és ambícióit, illetve, hogy a fiatal jobban boldoguljon a hétköznapok kihívásaival. Alkalmazott módszerei: mintaállítás, viselkedési gyakorlatok, szociális megerősítések és transzfer-tréningek. A trénerek erre a feladatra kiképzett pártfogó felügyelők. A Pártfogó Felügyelői Szolgálatnál a gyermekbarát igazságszolgáltatást elvileg szervezeti és jogszabályi garanciák biztosítják. A fiatalkorúak ügyeit ellátó pártfogó felügyelők speciális képzésben részesülnek, külön osztályon végzik a munkájukat, szakmai vezető irányításával. A 2011. évi szervezeti integráció és létszámleépítés erre a rendszerre sem hatott kedvezően, több szervezeti egységnél kényszerűen át kellett térni az ún. „vegyes” rendszerre. 
A 2012. április 15-én hatályba lépett Szabs.tv. lehetővé teszi, hogy a pénzbüntetés megfizetése helyett akár a fiatalkorú elkövető is közhasznú munkát teljesítsen. A 2013. július 1-jén hatályba lépő új Btk. pedig bevezeti a közhasznú munka mellett a jóvátételi munka intézményét is.
2. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetben a rehabilitációs és reintegrációs programokon való részvétel ingyenes. A programok jelentős része civil közreműködéssel, pályázat keretében valósul meg. Az intézetben pszichológus segíti a fiatalok beilleszkedését, aki jelentős szerepet játszik a szabadulás utáni életre való felkészítésben is. Az intézet biztosítja pl. a kábítószer függőséget gyógyító-kezelő programokon való önkéntes és kötelezően előírt részvételt, erre külön körletrészt tart fenn speciális foglalkozások és terápiák alkalmazása mellett. A Baranya Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet szintén a kábítószer-prevenciós programokat emelte ki, amely legtöbbször mintegy előzetes kötelezettségként jelenik meg (pl. elterelés). Később a büntetés során a fogvatartottnak prevenciós foglalkozásokon kell részt vennie, melyek civil szakemberek bevonásával zajlanak (drogambulancia). A feladatvállalás döntően állami intézetek, intézmények bevonásával valósul meg. A Bács-Kiskun Megyei Büntetés-végrehatási Intézet kifejtette, hogy a fiatalkorú elkövetők számára biztosított ingyenes és kötelezően igénybe veendő rehabilitációs és reintegrációs program keretében működik az elterelés, amelynek ellátására a fogvatartottak számára kábítószer-függőséget gyógyító kezelés, kábítószer-használatot kezelő más ellátás vagy megelőző-felvilágosító szolgáltatás biztosításáról szóló 4/2009. (III.20.) IRM utasítás kijelölte az intézetet. 
A Fiatalkorúak Büntetés-végrehajtási Intézete tököli intézet az ELTE PPK-val együttműködve kidolgozta az É.R.T.E.D. reintegrációs programot, amelynek elemei: iskolai képzés, munkába állás/pályaorientáció segítése, szociális kompetencia fejlesztése, kommunikációfejlesztés, egészséges életmódra nevelés. A fiatalok a Pannon Oktatási Központ Általános és Szakképző Iskola kihelyezett tagozatán, az alapképzés után, nappali tagozatos felzárkóztató szakiskolai képzésben, gimnáziumi oktatásban, valamint a 2012/2013. tanévtől festő-mázoló, tapétázó szakképzésben vehetnek részt. A 2011/2012. tanévben indított OKJ-s képzés keretében 14 fiatalkorú tanul. Ők 2013 júniusában sikeres vizsgát követően népi fazekas bizonyítványt kapnak. A Váltó-sáv Alapítvány érettségire felkészítő programjában jelenleg négy fiatal vesz részt, közülük ketten néhány tárgyból már sikeres elővizsgát is tettek. Az elmúlt években a Váltó-sáv Alapítvány szakemberei több alkalommal tartottak a fiatalkorú fogvatartottak számára szociális készségfejlesztő csoportfoglalkozást. A foglalkozásokon helyet kapott az egymás közötti kommunikáció fontossága, a munkaerő-piacra való bejutás feltételeinek ismertetése, az ügyintézéshez szükséges jártasság elsajátítása. Szabadulásuk után a sikeres álláskereséshez is közvetlenül kaphattak segítséget azok, akik igényelték. Az intézet szoros munkakapcsolatban áll a Pest Megyei Kormányhivatal munkatársaival is. Az intézetbe rendszeresen bejáró pártfogó felügyelő szükség esetén egyéni esetkezelés, tanácsadás formájában tud segíteni a fiatalnak. A fogvatartottak több alkalommal kértek segítséget a Jogi Segítségnyújtó Szolgálattól. A drogfogyasztó fiataloknak lehetőségük van a kábítószer-használatot kezelő más ellátáson, vagy megelőző-felvilágosító szolgáltatáson való részvételre is. A foglakozásokat a T+T Humán Szolgáltató és Oktató Központ szakembere vezeti, amit havonta két alkalommal tartanak. A fiatalok pszichés egyensúlyának fenntartásában három (2012. október 15-től négy) főállású pszichológus nyújt segítséget. A szabadidő hasznos eltöltése érdekében a nevelők rendszeresen szerveznek kulturális, sport, ismeretterjesztő, karitatív és szórakoztató programokat, szakköröket, melyek minden fogvatartott számára hozzáférhetőek.
3. Az Aszódi Javítóintézet növendékei közül évente három-négy fő vesz részt elterelési programban. A növendékek megjelenését nevelői felügyelettel biztosítják. A Budapesti Javítóintézetben számtalan programot próbálnak a mindennapi munkába beemelni, melyek saját finanszírozással és pályázat útján valósulnak meg. A Rákospalotai Javítóintézet álláspontja szerint a javítóintézetek és a pártfogó felügyelet, illetve gyermekjóléti szolgálatok megfelelő programokat – így az összes befogadott fiatalkorúnak rehabilitációs és reintegrációs ellátást – biztosítanak.

A gyermekbarát igazságszolgáltatás rendszeres monitorozása tekintetében
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter kifejtette, hogy a gyermekbarát igazságszolgáltatással kapcsolatos konkrét követelmények megfogalmazására az idei évtől kerül sor. A rendszeres ellenőrzést 2012 májusában kezdte meg a rendőrség, melynek keretében először a gyermekmeghallgató szobák kialakítását vizsgálják. A későbbiek során a használatba vételt, valamint a gyermekbarát technikák alkalmazását is ellenőrzik. 
2011. november 22-én kiadták a gyermekvédelmi és hozzátartozók közötti erőszakkal kapcsolatos jelzőrendszeri tagságból fakadó kötelezettségek teljesítéséről szóló 3/2011. számú módszertani állásfoglalást az áldozatsegítő szolgálat számára. A jelzőrendszer működésében elért országos eredmények mérése, valamint a megyei adatok rögzítése érdekében a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata (jogutódja a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal) 2012-től havi adatszolgáltatásra kéri a területi áldozatsegítő szolgálatokat. Az adatszolgáltatás az erre a célra rendszeresített táblázatban történik. A beérkezett adatokat havonta összesítik. Az így frissülő országos adatokat megküldik a területi áldozatsegítő szolgálatoknak, ami lehetőséget nyújt az egyes megyék eredményeinek összehasonlítására, illetve a jelzőrendszeri feladatok hatékonyabb teljesítésére. A tapasztalatok szerint az adatkérés, valamint az adatok visszacsatolása eredményeként az áldozatsegítő szolgálatok nagyobb érzékenységgel tesznek eleget jelzőrendszeri kötelezettségeiknek. Több megye jelezte, hogy esetmegbeszéléseket tart szükségesnek a gyakorlati ismeretek megvitatása és bővítése érdekében.
Válaszához a miniszter hozzáfűzte, támogatja, hogy a Gyermekbarát Igazságszolgáltatásért Munkacsoport hozzon létre egy komplex monitoring rendszert.
2. A büntetés-végrehajtási intézetekben a gyermekbarát igazságszolgáltatás monitorozását a törvényességi felügyeletet ellátó büntetés-végrehajtási ügyész végzi havonta két alkalommal, amelynek keretében ellenőrzi a fogva tartást, az ellátást, az oktatást, a bánásmódot, szabadidős és egyéb programok biztosítását. A szükséges változtatásokat az észrevételek alapján az intézetek végrehajtják. Ezen túlmenően jogérvényesülést vizsgáló szervek is látogatják az intézményeket (pl. ombudsman, Helsinki Bizottság).
3. A javítóintézetekben a gyermekbarát igazságszolgáltatás monitorozása szintén az ügyészek látogatása révén biztosított. A látogatásokra kéthetenként kerül sor. Amennyiben az ügyész kifogást emel és azzal az intézetek egyetértenek, a szükséges változtatásokat végrehajtják.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatásköröm tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló törvény határozza meg. 
Mint arra már előzőekben utaltam, az Ajbt. 1. § (2) bekezdésének a) pontja kimondja, hogy az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít a gyermekek jogainak védelmére. 
A törvény értelmében az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására, vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat (18. § (4) bekezdés).
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés f) pontja szerint a rendvédelmi szerv hatóságnak minősül, melynek vizsgálatára kiterjed hatásköröm. A büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény 1. § (1) bekezdése szerint a büntetés-végrehatási szervezet állami, fegyveres rendvédelmi szerv, így vizsgálati lehetőségem fennáll a szervezetre.
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés l) pontban megjelölt közszolgáltatást végző szerv általam szintén vizsgálható. Az Ajbt. 18. § (2) bekezdés a) pontja szerint közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv. E szakasz alapján a gyermekvédelmi szakellátás intézményei közszolgáltatást végeznek, így tevékenységük vizsgálatára szintén van hatásköröm.

II. Az érintett alapjogok tekintetében
1. Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és semleges módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta a biztosok következetesen, zsinórmértékként támaszkodnak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazzák az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az Ajbt. hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, és amíg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az alapvető jogok érvényesülésének garanciája az állam alapvető intézményvédelmi kötelezettsége, amelyről az Alaptörvény 1. cikke így rendelkezik: Az EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége. Magyarország elismeri az ember alapvető egyéni és közösségi jogait. Az alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. 
2. Az Alaptörvény B) cikkének (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Amint az Alkotmánybíróság több határozatában megfogalmazta, a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam […] kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Kizárólag formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.22 Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.23
3. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. Az irányadó alkotmánybírósági gyakorlat e joggal kapcsolatban kiemeli, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, így minden emberre nézve egyenlő.
4. Az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdése kimondja a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogát: Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz. Az Alkotmánybíróság érvelése szerint: „A gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté válásához. Ezért az Alkotmány 67. § (1) bekezdése a gyermek alapvető jogairól szól, egyidejűleg a család (szülők) az állam és a társadalom kötelezettségét megszabva.”24 A testület arra is rámutatott, hogy „a felhívott alapjog és az Alkotmány 16. §-a (az ifjúság érdekeinek védelme) együttesen értelmezendő, amiből az következik, hogy a gyermekről való gondoskodás komplex feladat.”25 Erre tekintettel fogalmazza meg az Alaptörvény a gyermek jogaként a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat, így e jog megalapozza az állam számára a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmének kötelezettségét.26
A gyermek életkorából adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. Ezt az alaptételt megtaláljuk a Gyermekjogi Egyezmény preambulumában is, mely rögzíti, hogy – amint azt a Gyermek Jogairól Szóló Nyilatkozat is említi – „a gyermeknek, figyelemmel fizikai és szellemi érettségének hiányára, különös védelemre és gondozásra van szüksége, nevezetesen megfelelő jogi védelemre, születése előtt és születése után” egyaránt.
5. Az Alaptörvény Q. cikkének indokolásában foglaltak szerint „az Alaptörvény külkapcsolati alapelvként fogalmazza meg Magyarország törekvését a világ valamennyi népével és országával való együttműködésre.
A nemzetközi jogi kötelezettségek jóhiszemű teljesítésének érdekében előírja a Magyarországra kötelező nemzetközi jogi szabályok és a magyar jog közötti összhang biztosításának kötelezettségét. Ez a rendelkezés összefüggésben áll azzal a nemzetközi jogi követelménnyel, amelynek értelmében a nemzetközi jogi kötelezettségek megsértését nem lehet a hazai jogszabályi rendelkezésekre hivatkozással igazolni. Az összhang megteremtésének konkrét módjait a törvény értelmében az Alaptörvény részletesen nem rögzíti, de az Alkotmánybíróság hatáskörei között a jogszabályok nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálata az összhang megteremtését is szolgálja.
A nemzetközi jog általánosan elismert szabályai – ide értve az általános nemzetközi szokásjogot és az általános jogelveket is – külön jogszabályi rendelkezés nélkül is a magyar jogrendszer részét képezik. Ehhez képest fogalmazza meg az Alaptörvény azt, hogy a nemzetközi jog egyéb, Magyarországra kötelező szabályai – ide értve mindenekelőtt a nemzetközi szerződéseket – csak jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé, és lesznek alkalmazhatók a magyar jogalkalmazó szervek eljárásában. Mindez nem jelenti azt, hogy a nemzetközi jognak az általánosan elismert szabályokon kívül eső valamennyi normáját – például a nemzetközi szervezetek belső eljárási szabályait is – jogszabályban minden esetben kötelezően ki kell hirdetni, csupán azt, hogy enélkül nem tekinthetők a magyar jogrendszer részének. […]”

III. A nemzetközi jogi keretrendszer
A gyermekbarát igazságszolgáltatás témaköre európai viszonylatban is kiemelt, aktuális téma. A Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózata (ENOC) 2011. szeptember 14-16-án, Varsóban tartott éves Közgyűlésén az idei év kiemelt témájául a gyermekbarát igazságszolgáltatást választotta. 
Az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága 2010. november 17-én elfogadott – a Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatásnak megfelelően –, az Európa Tanács 2012-től 2015-ig tartó hároméves gyermekjogi programjában is kiemelt figyelmet szentel e területnek. A dokumentum szerint az igazságszolgáltatás csak akkor lehet gyermekbarát, ha a gyermek jogai érvényesülnek az eljárások során. 
A gyermekkor megalapozza az állam védelmi kötelezettségét, és számos olyan különleges garancia érvényesülését megköveteli, melyeknek minden gyermekekkel szemben folytatott eljárás során érvényesülniük kell. Így az eljárások alá vont kiskorúak esetében is elsődlegesnek gyermek voltuk kell, hogy legyen, az eljárás előtt, alatt és azt követően is a gyermek legfőbb érdeke kell, hogy meghatározza a döntéseket és intézkedéseket. 
A magyar uniós elnökség során, 2011. február 25-én tették nyilvánossá az Európai Bizottság gyermekjogokkal kapcsolatos, tizenegy pontból álló ütemtervét, melynek kapcsán a Bizottság igazságügyért felelős biztosa hangsúlyozta, hogy „a gyermekek jogai alapvető jogok… az Uniónak és a 27 tagállamnak gondoskodnia kell a védelmükről, és arról, hogy a gyermek legfőbb érdeke legyen irányadó a számukra. A gyermekbarát igazságszolgáltatásnak biztosítania kell a gyermekek jogainak szem előtt tartását, amikor sértettként, gyanúsítottként, vagy szüleik válása, illetve az elhelyezésükkel kapcsolatos nézeteltérése miatt kapcsolatba kerülnek az igazságszolgáltatással.” A bizottsági közlemény – a gyermekbarát igazságszolgáltatás kérdéskörét, konkrét uniós gyermekvédelmi fellépéseket tartalmazó blokkjában – tartalmazza, hogy az EU gyermekjogi ütemterven belül az igazságszolgáltatás gyermekbarát jellegének erősítése az egyik legfontosabb intézkedés. 
A nemzetközi gyermekjogi dokumentumok alapjául szolgáló Gyermekjogi Egyezmény meghatározó alapelve a gyermek legfőbb érdeke (3. cikk 1. pontja: a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek legfőbb érdekét veszik figyelembe elsősorban.)
A 3. cikk 1. pontja tartalmazza, hogy: „az Egyezményben részes államok gondoskodnak arról, hogy a gyermekkel foglalkozó és védelmét biztosító intézmények, hivatalok és létesítmények működése megfeleljen az illetékes hatóságok által megállapított szabályoknak, különösen a biztonság és az egészség területén, valamint ezek személyzeti létszámával és szakértelmével, továbbá a megfelelő ellenőrzés meglétével kapcsolatban.”
Az Egyezményben foglalt általános gyermeki jogok büntető igazságszolgáltatási rendszerben való érvényesítése érdekében megfogalmazott irányelvek közül kiemelkedik a gyermekközpontú eljárás követelménye, valamint a gyermekkorú elkövetők mellett a gyermekkorú áldozatok, és büntetőeljárásokban tanúk gyermeki jogai érvényre juttatásának célja.27
Az Egyezmény 12. cikke rögzíti, hogy „az Egyezményben részes államok az ítélőképessége birtokában lévő gyermek számára biztosítják azt a jogot, hogy minden őt érdeklő kérdésben szabadon kinyilváníthassa véleményét, a gyermek véleményét, figyelemmel korára és érettségi fokára, kellően tekintetbe kell venni.” Ebből a célból lehetőséget kell adni a gyermeknek arra, hogy bármely olyan bírói vagy közigazgatási eljárásban, amelyben érdekelt, közvetlenül vagy képviselője, illetőleg arra alkalmas szerv útján, a hazai jogszabályokban foglalt eljárási szabályoknak megfelelően meghallgassák.
A fiatalkorúak igazságszolgáltatására vonatkozó 37. cikkben foglaltak szerint: 
Az Egyezményben részes államok gondoskodnak arról, hogy
a) gyermeket ne lehessen sem kínzásnak, sem kegyetlen, embertelen, megalázó büntetésnek vagy bánásmódnak alávetni. Tizennyolc éven aluli személyek által elkövetett bűncselekményekért sem halálbüntetést, sem szabadlábra helyezés lehetőségét kizáró életfogytiglan tartó szabadságvesztést ne legyen szabad alkalmazni;
b) gyermeket törvénytelenül vagy önkényesen ne fosszanak meg szabadságától. A gyermek őrizetben tartása vagy letartóztatása, vagy vele szemben szabadságvesztés-büntetés kiszabása a törvény értelmében csak végső eszközként legyen alkalmazható a lehető legrövidebb időtartammal;
c) a szabadságától megfosztott gyermekkel emberségesen és az emberi méltóságnak kijáró tisztelettel, életkorának megfelelő szükségleteinek figyelembevételével bánjanak. Különösképpen el kell különíteni a szabadságától megfosztott gyermeket a felnőttektől, kivéve, ha a gyermek legfőbb érdekében ennek ellenkezője tűnik ajánlatosabbnak; a gyermeknek, rendkívüli körülményektől eltekintve, joga van levelezés és látogatások útján kapcsolatban maradni családjával;
d) a szabadságától megfosztott gyermeknek joga legyen igen rövid idő alatt jogsegély vagy bármely más alkalmas segítséget igénybe venni, valamint joga legyen arra is, hogy szabadságelvonásának törvényességével kapcsolatban bírósághoz vagy más illetékes, független és pártatlan hatósághoz forduljon, és hogy az ügyben sürgősen döntsenek.
A 40. cikk előírja, hogy
1. Az Egyezményben részes államok elismerik a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított, vádolt vagy abban bűnösnek nyilvánított gyermeknek olyan bánásmódhoz való jogát, amely előmozdítja a személyiség méltósága és értéke iránti érzékének fejlesztését, erősíti a mások emberi jogai és alapvető szabadságai iránti tiszteletét, és amely figyelembe veszi korát, valamint a társadalomba való beilleszkedése és abban építő jellegű részvétele elősegítésének szükségességét.
2. Ebből a célból, valamint figyelemmel a nemzetközi okmányok erre vonatkozó rendelkezéseire, az Egyezményben részes államok különösen gondoskodnak arról, hogy
a) a gyermeket ne lehessen bűncselekmény elkövetésével gyanúsítani, vádolni vagy abban bűnösnek nyilvánítani, olyan cselekmény vagy mulasztás miatt, amely az elkövetés idején sem a hazai, sem a nemzetközi jog értelmében nem volt bűncselekmény;
b) a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított gyermeknek legalább az alábbi biztosítékokra legyen joga:
(i) mindaddig ártatlannak tekintsék, ameddig bűnösségét a törvény szerint be nem bizonyították;
(ii) a legrövidebb határidőn belül közvetlenül vagy szülei, illetőleg adott esetben törvényes képviselői útján tájékoztassák az ellene emelt vádakról, és védelme előkészítéséhez és benyújtásához jogsegélyben vagy bármely más alkalmas segítségben részesüljön;
(iii) ügyét késedelem nélkül illetékes, független és pártatlan hatóság vagy bíróság a törvény értelmében igazságos eljárás során, ügyvédjének vagy egyéb tanácsadójának, valamint – hacsak különösen koránál vagy helyzeténél fogva ez nem mutatkozik ellentétesnek a gyermek legfőbb érdekével – szüleinek vagy törvényes képviselőinek jelenlétében bírálja el;
(iv) ne lehessen kényszeríteni arra, hogy maga ellen tanúskodjék vagy beismerje bűnösségét; kérdéseket intézhessen vagy intéztethessen az ellene valló tanúkhoz, és a mellette valló tanúk ugyanolyan feltételek mellett jelenhessenek meg és legyenek meghallgathatók, mint az ellene valló tanúk;
(v) ha bűncselekmény elkövetésében bűnösnek nyilvánítják, e határozat és az ehhez fűződő bármely intézkedés ellen a törvénynek megfelelően, jogorvoslattal élhessen illetékes, független és pártatlan felsőbb hatóságoknál vagy bíróságnál;
(vi) díjmentesen vehessen igénybe tolmácsot, amennyiben nem ért vagy nem beszél a tárgyaláson használt nyelven;
(vii) magánéletét teljes mértékben tartsák tiszteletben az eljárás minden szakaszában.
3. Az Egyezményben részes államok minden erejükkel azon lesznek, hogy előmozdítsák különleges törvények és eljárások elfogadását, hatóságok és intézmények létrehozását a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított, vádolt vagy abban bűnösnek nyilvánított gyermekek számára és különösen
a) olyan legalacsonyabb életkort állapítsanak meg, amelyen alul a gyermekkel szemben bűncselekmény elkövetésének vélelme kizárt;
b) minden lehetséges és kívánatos esetben tegyenek intézkedéseket e gyermekek ügyének bírói eljárás mellőzésével való kezelésére, annak fenntartásával, hogy az emberi jogokat és a törvényes biztosítékokat teljes mértékben be kell tartani.
4. Rendelkezések egész sorát, így különösen a gondozással, az irányítással és a felügyelettel, a tanácsadással, a próbára bocsátással, a családi elhelyezéssel, általános és szakmai oktatási programokkal és nem intézményes megoldásokkal kapcsolatban rendelkezéseket kell hozni annak érdekében, hogy a gyermekek számára jólétüknek megfelelő, valamint helyzetükhöz és az elkövetett bűncselekményhez mért elbánást lehessen biztosítani.
Az ENSZ Gyermekjogi Bizottságának (továbbiakban: Bizottság) 10. számú Átfogó Kommentárja28 szerint a jogsértésre adott reakciónak a cselekmény körülményei és súlya mellett minden esetben arányban kell állnia többek között a gyermek korával, körülményeivel és szükségleteivel, emellett figyelembe kell venni a társadalom különböző, különösen a hosszú távú érdekeit. A Bizottság álláspontja szerint a fiatalkorúak igazságszolgáltatása kapcsán a gyermek legfőbb érdekének figyelembe vétele azt jelenti, hogy a hagyományos kriminálpolitikai célkitűzések mellett – mint például a büntetés vagy a megtorlás – teret kell biztosítani olyan céloknak is, mint a jóvátétel és a kárhelyreállítás. A jogsértő cselekményeket elkövető gyermekek esetében az államoknak szorgalmazniuk kell a bírói út elkerülését, és az Egyezményben részes államok e kötelezettsége legalább a kis súlyú cselekményekre, így a bolti lopásra vagy egyéb, kisebb mértékű kárt okozó tulajdon elleni cselekményekre; illetve az első bűnelkövető gyermekekre mindenképpen kiterjed, de nem korlátozódik erre a körre. A Bizottság kiemelte, hogy az államoknak a fiatalkorúak tekintetében átfogó igazságszolgáltatási rendszert kell létrehozniuk és működtetniük. Ez azt jelenti, hogy mind a rendőrségen, mind a bíróságokon és az ügyészségen erre kiképzett, speciális egységek létrehozásával és szakértők bevonásával kell biztosítani a gyermeki jogok érvényesülését és a gyermekek érdekeinek képviseletét.29
A Bizottság az 10. Átfogó Kommentárjában is megerősíti, hogy „a fiatalkorúakat illető igazságszolgáltatást rendszerben érintett gyermekekkel foglalkozók számára – akár a tervezésben és a végrehajtásban, akár az intézményekben és a programokban vesznek részt – megfelelő képzést kell biztosítani, különös tekintettel az Egyezmény elveire és rendelkezéseire és az ENSZ vonatkozó szabályaira és iránymutatásaira.”30
A Bizottság rámutatott továbbá arra, hogy fiatalkorúak elhelyezésénél a felnőttektől való elkülönítés azt jelenti, hogy a szabadságától megfosztott gyermeket nem lehet a felnőttek fogvatartására szolgáló büntetés-végrehajtási intézetben, vagy más, felnőttek számára létrehozott intézményben elhelyezni. Leszögezte azt is, hogy bizonyított, hogy a gyermekek elhelyezése a felnőttek elhelyezésére szolgáló intézetekben veszélyezteti a gyermekek biztonságát és jövőbeli reintegrációjukat, illetve növeli a visszaesés veszélyét. Így a részes államoknak külön intézményeket kell létrehozniuk a szabadságuktól megfosztott gyermekek számára, ez egyben azt is jelenti, hogy ott a gyermek érdekét előtérbe helyező személyzetet kell alkalmazni, és biztosítani kell a szabadságmegvonás speciális, gyermekközpontú végrehajtását.
Az ENSZ fiatalkorúak igazságszolgáltatására vonatkozó szabályrendszernek négy pillére: az 1985-ös Pekingi Szabályok, az 1990-es Havannai Szabályok, az 1990-es Rijádi Iránymutatások, és az 1990-es Tokiói Szabályok.31
A Pekingi Szabályok rögzíti azokat az elveket, melyeken a fiatalkorúak igazságszolgáltatásának alapulnia kell. Fiatalkorúak esetében elsődleges cél a prevenció, széles körű szociális biztonság megteremtésével, úgy, hogy lehetőség szerint a büntető igazságszolgáltatás szükségessége és az annak alkalmazása által okozott érdeksérelem minimális legyen. Az igazságszolgáltatás beavatkozása esetén nem csupán a tett körülményeire és súlyosságára kell figyelemmel lenni, hanem a fiatalkorú körülményeire és szükségleteire, valamint a társadalmi érdekre is. 
A fiatalkorú személyes szabadságának korlátozására csak gondos mérlegelés után van lehetőség, és időtartamát a lehetséges minimumra kell szorítani, az alternatív szankciók lehető legszélesebb körű alkalmazását szorgalmazzák. A pusztán büntető jellegű megközelítés nem elfogadható. A felnőttek és fiatalkorúak legsúlyosabb cselekményei esetében elfogadható lehet a szigor, de fiatalkorúak más cselekményei esetében a fiatal jólétének és jövőjének biztosítása mindig fontosabb érdek kell, hogy legyen a puszta megbüntetésnél. 
A Pekingi Szabályok alapján nem lehet a fiatalkorút személyes szabadságától megfosztani; az egyedüli kivétel ez alól, ha súlyos, személy elleni, erőszakos bűncselekményt követett el, vagy ha ismétlődően követ el más súlyos bűncselekményeket, de ezekben az esetekben is csak akkor, ha nem mutatkozik más, alkalmasabb eszköz. Így tehát követelmény, hogy alternatív intézkedések széles körét kell biztosítani, hogy a hatóság a lehető legrugalmasabban, az adott eset körülményeinek megfelelően tudjon intézkedést hozni, és hogy a szabadságelvonás elkerülhető legyen.32 
A Pekingi Szabályokhoz fűzött kommentár leszögezi továbbá, hogy a kriminológiai tapasztalatok szerint az elzárás semmivel sem hatékonyabb eszköz, mint az elzárás mellőzése. Sőt, azon negatív hatásokat, amelyek az egyént egy zárt intézményben szükségszerűen érik, egyáltalán nem lehet neveléssel ellensúlyozni. Különösen igaz ez a fiatalkorúakra, akik fokozottan érzékenyek a negatív impulzusokra. A kommentár megjegyzi azt is, hogy a szabadságtól való megfosztás negatív hatásai nem csupán a szabadságmegvonás, de mind a megszokott társadalmi közegből való kiemelés, mind kiforratlan személyiségük miatt is érzékenyebben érintik a fiatalkorúakat, mint a felnőtt elkövetőket.33
A Havannai Szabályok – a Pekingi Szabályokkal összhangban – kimondja, hogy a szabadságvesztés fiatalkorúak esetében csak végső esetben, kivételesen alkalmazható, a legrövidebb szükséges időtartamra. A szabadságkorlátozásról szóló döntést minden esetben bíróságnak kell meghoznia – oly módon – hogy lehetőség legyen az eredeti bírósági döntésben foglaltnál korábbi szabadlábra helyezésre is.34
A Rijádi Iránymutatások a fiatalkori bűnözés megelőzésével kapcsolatban tartalmaz szabályokat, és a prevenció szükségességének hangsúlyozásán túl arra hívja fel a figyelmet, hogy a fiatalkori bűnözés kezelésekor kiemelt fontosságú a megfelelő szociális környezet és az oktatás megteremtése. A határozat elismeri, hogy a fiatalok esetében egyes társadalmi normák megszegése általános jelenség. és a felnőtté válási folyamat része, így a szabályszegő magatartás legtöbbször a megfelelő érettség elérésével magától megszűnik – ezért kifejezetten káros és kontraproduktív a fiatalkorút a társadalomban megbélyegző szankcióval stigmatizálni (például a szabadságelvonással járó büntetéssel vagy már önmagában a büntetőeljárással deviánsnak vagy bűnelkövetőnek minősíteni), ez ugyanis hozzájárul az ismételt bűnelkövetéshez, a visszaeséshez, a kriminális életpálya kialakulásához.”35
A Tokiói Szabályok rendelkezik, meghatározva egy sor alapvető irányelvet, a szabadságelvonással nem járó intézkedések alkalmazásának előmozdításáról. Kimondja, hogy a rendelkezéseket a minimális beavatkozás elvének alapulvételével kell alkalmazni. „Ez azt jelenti, a fiatalkorúak büntető igazságszolgáltatási rendszerében el kell mozdulni a punitivitástól az általános dekriminalizálás, azaz büntetésközpontú kriminálpolitika helyett a büntetőjogi jogkövetkezmények csökkentése/felszámolása a cél. Ezen túlmenően a fiatalkorúakat érintő igazságszolgáltatási rendszernek gondoskodnia kell a fiatal és a közösség lehető legjobb kapcsolatáról, és minimálisra kell csökkentenie az erőszakos, kényszerítő jellegű intézkedések alkalmazásának lehetőségét (például szabályszegések esetén). A közösségbe visszatérés a szabályszegő fiatal számára alapvető fontosságú, ezért a lehető legteljesebb módon támogatni kell őt a reszocializációs folyamatban, az oktatási rendszerben való részvételben, a családi kapcsolatok ápolásában, a közösségre vonatkozó felelősség vállalásában. Mindezeknek a céloknak az elérésére a közösségi alapú, helyreállító igazságszolgáltatási szemléletű jogkövetkezmények nyújtják a legjobb lehetőséget. 
[…] 1997-ben az ENSZ Gazdasági és Szociális Tanácsa irányelvet fogadott el a büntető igazságszolgáltatási rendszerbe kerülő gyermekek helyzetéről. Ennek következtében alapelvként jelent meg a fair eljárás, a gyermekek lehető legteljesebb körű és érthető tájékoztatása az eljárás menetéről, az őket megillető jogokról, az eljárás céljáról. Az irányelv kimondja, hogy az érintett gyermek szakmai segítségre és támogatásra jogosult az eljárásban mindvégig (ami magában foglalja nemcsak a jogi, hanem a lelki, szociális gondoskodást is). 
Az ENSZ-szabályokban foglaltak és a nemzetközi követelmények megvalósításához regionális és nemzeti jogalkotásra és hatékony, jól képzett, tájékozott nemzeti jogalkalmazásra van szükség, amely ismeri és tiszteletben tartja a gyermek jogait – akármilyen szerepben jelenjenek is meg a büntető igazságszolgáltatás rendszerében.”36
Európában, regionális jelleggel az Európa Tanács fogalmazott meg ajánlásokat a fiatalkorúak büntető igazságszolgáltatási rendszerére vonatkozóan. A fiatalkorú bűnelkövetőket érintő szankciókról és intézkedésekről szóló (2008) 11. sz. MB ajánlás, melyet Európai Szabályoknak is nevezünk, a legfontosabb alapelveket rögzíti a fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozóan alkalmazható szankciók és intézkedések tekintetében. „Az ajánlás szerint a jogkövetkezmények megállapításánál a fiatal legfőbb érdekét és az arányosság elvét kell elsősorban szem előtt tartani. A fiatal életkora, fizikai és mentális jólléte, fejlődése, személyes körülményei, belátási és beszámítási képessége, valamint az elkövetett cselekmény súlya kell, hogy meghatározza a fiatalra kiszabott szankciót.
Az Európai Szabályok a „minimumintervenció” elvét rögzíti, e szerint a fiatal személyére szabott, lehető leggyorsabb eljárásban megállapított jogkövetkezmény az intézmények közötti együttműködés és a fiatalkori bűnelkövetés holisztikus megközelítése révén, nem stigmatizál, és a lehető legteljesebb visszatérést engedi a társadalomba.
A fiatal elkövetővel kapcsolatba kerülő szakembereknek megfelelően képzetteknek kell lenniük, és megfelelő információval kell rendelkezniük a fiatalról, a fiatalkori bűnözés okairól és jellemzőiről, a szankció várható hatásairól. A fiatalra vonatkozóan alkalmazott intézkedéseket és az igénybe vett segítő, támogató szolgáltatásokat rendszeresen monitorozni kell. Az Európai Szabályok mindezeken túlmenően kitér az őrizetbe vett, letartóztatott fiatal fogva tartásának körülményeire és annak nemzeti szabályozási minimumára is.”37
„Az Európa Tanács az Európai Szabályok előtt két másik dokumentumban is foglalkozott a fiatalkori bűnözéssel, valamint a bűnmegelőzéssel. A (2003) 20. sz. MB ajánlás a fiatalkori bűnözéssel való foglalkozás új irányairól és annak szerepéről a fiatalkorúak igazságszolgáltatásában, a fiatalkori bűnmegelőzés stratégiai megközelítéséről szól. A dokumentum a megelőzésre (és a visszaesés megelőzésére), a reszocializációra és reintegrációra, valamint az áldozatok érdekeire és szükségleteire helyezi a hangsúlyt. Az ajánlás új válaszokat keres a fiatalkori bűnözés kezelésére, amit a közösségi alapú és helyreállító igazságszolgáltatási technikákban, az alternatív konfliktuskezelésben, a fiatalkorú elkövetőkkel kapcsolatba kerülő szakemberek képzésében, az alkalmazott jogkövetkezmények és alternatív eljárások monitorozásában, a szankciók és elkövetők utánkövetésében talál meg. 
Az ajánlás szövege szerint a fiatalkorú elkövető elítélésének első napjától a reintegrációra kell helyezni a hangsúlyt. A másik releváns dokumentum pedig a (2000) 20. sz. MB ajánlás a korai pszichoszociális beavatkozásról a bűnmegelőzésben. Az ajánlás szerint a korai pszichoszociális beavatkozást a bűnmegelőzésben a gyermek legfőbb érdekének szem előtt tartásával, a családok és a társadalom, valamint a fennálló jogrendszer védelme érdekében kell végrehajtani. A beavatkozásnak tiszteletben kell tartania a gyermek és családja magánélethez való jogát, integritását, és arányosnak, valamint nem stigmatizálónak és az esélyegyenlőséget szem előtt tartónak kell lennie. 
A korai pszichoszociális beavatkozás célcsoportja a gyermek életterei – a család, az iskola (napközbeni ellátás), a kortárs csoportok és a helyi lakókörnyezet. Ezeket az élettereket a programok során védelmi faktorokként is figyelembe kell venni. 
A kockázati tényezők közül a beavatkozások a következőkre fókuszálnak: 
–	tanulási nehézségek, hiperaktivitás, 
–	bántalmazás/válás a családban/állami gondoskodásban nevelkedő gyermek, 
–	zaklatás, kiközösítés, szegényes iskolai környezet, 
–	nemzetiségi-faji alapon való diszkrimináció/szülők munkanélkülisége, a család hosszú ideje tartó depriváltsága, 
–	csatlakozás deviáns kortárs csoportokhoz, szerhasználat (függőség), gyermekprostitúció, koldulás.”38
Az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatását (Iránymutatás) 2010. november 17-én fogadták el a tagállamok képviselői. Ebben ismételten rögzítették, hogy minden 18 év alatti személy „gyermeknek” tekintendő (II. szakasz, Definíciók). A gyermekbarát igazságszolgáltatás tartalmi elemeiről szóló fejezet külön pontban (6. pont) tartalmazza a szabadság korlátozására vonatkozó megállapításokat, így azt is, hogy a gyermekek szabadsága korlátozásának valamennyi formája kizárólag az utolsó eszköz lehet és akkor is a lehető legrövidebb ideig tarthat. Ezen túlmenően a szülővel való kapcsolattartásról, a gyermek korának és érettségének megfelelő nyelven és módon történő tájékoztatásról, a védelemhez való jogról, fogvatartás esetén a felnőttektől való elkülönítésről fogalmaz meg alapelveket. 
Külön szakasz (C. szakasz 27-33.pontok) foglalkozik a gyermekek és a rendőrség viszonyával; így a gyermek személyes jogainak és emberi méltóságának tiszteletben tartása érdekében tanúsítandó rendőrségi kötelezettséggel, a gyermek korának, érettségének, képességének megfelelő tájékoztatási és szülővel való azonnali kapcsolat felvételi kötelezettséggel. 
Az Iránymutatás hivatkozik az Európa Tanács Kínzás és Más Embertelen Bánásmód Elleni Egyezményének a gyermekek fogvatartására irányadó alapelveire, továbbá az Emberi Jogok Európai Bíróságának két ítéletére is. Utóbbiakban a Bíróság elmarasztalta Törökországot egy 12 és egy 17 éves gyermek rendőrségi fogvatartása során tanúsított nem megfelelő bánásmód miatt (lásd: ECHR (Second Section) judgement of 17 November 2006, (Okkali v. Turkey, No. 52067/99, paras 69 et seq.) és ECHR (Grand Chamber), judgement of 27 November 2008, Salduz v. Turkey, No. 36391/02, para 55.)

IV. Az ügy érdemében
Az Európa Tanács gyermekbarát igazságszolgáltatásról szóló 2010-es irányelve úgy definiálja a gyermekbarát igazságszolgáltatás modelljét, hogy az „egy olyan igazságszolgáltatási rendszert jelent, amely garantálja, tiszteletben tartja, és hatékonyan érvényre juttatja valamennyi gyermeki jogot az elérhető legmagasabb színvonalon, az alábbiakban rögzített alapelvek szem előtt tartásával és a gyermek fejlettségének, érettségi fokának és az ügy körülményeinek figyelembe vételével. Így a gyermekbarát igazságszolgáltatás jellemzői, különösen az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés, a gyermek életkorának megfelelő, gyors, az emberi méltóságot tiszteletben tartó, a gyermeki jogokat elismerő és figyelembe vevő rendszer, melyben érvényre jut a gyermek joga az eljárásban való részvételre, az eljárás megértésére, a magán- és családi életének tiszteletben tartására és a méltóságára.”39
A vonatkozó nemzetközi előírások szerint a szabadságelvonás valamennyi formáját a gyermekekkel szemben csak kivételes eszközként és a lehető legrövidebb ideig lehet alkalmazni. Jelen vizsgálat során nem tértem ki erre, a témában írt jelentéseim megállapításait az alábbiakban ismertetem.
A fiatalkorúak szabálysértési elzárása, a büntethetőségi korhatár leszállítása bizonyos bűncselekmények elkövetése esetén, illetve az iskolakerülés rendészeti eszközökkel történő akadályozása álláspontom szerint nem felel meg a gyermekbarát igazságszolgáltatás elvének, nem szolgálja a gyermek legfőbb érdekének érvényesülését, és sértik a vonatkozó nemzetközi előírásokat.
Az AJB-3298/2012. számú ügyben megállapítottam, hogy a fiatalkorúak esetében a szabálysértési elzárás és a szabálysértési őrizet alkalmazásának lehetősége szükségtelenül és aránytalanul korlátozza a gyermekek személyes szabadsághoz, valamint védelemhez és gondoskodáshoz való jogát, nem szolgálja a gyermek legfőbb érdekét. Ezért indítványoztam az Alkotmánybíróságnál, hogy semmisítse meg a vonatkozó jogszabályhelyeket.
A büntethetőségi korhatár leszállításának tervével kapcsolatban korábban közleményben fejeztem ki aggodalmamat40. A közleményben hangsúlyoztam, hogy az ENSZ Gyermekjogi Egyezményéből és a kapcsolódó Kommentárokból az a szemlélet és egyértelmű irány következik, hogy a gyermekközpontú igazságszolgáltatás célja – a gyermek legfőbb érdekét szem előtt tartva – a nevelés, a segítés, a társadalmi visszailleszkedés. Eszerint a szabadság elvonása csupán végső eszközként, és a lehető legrövidebb ideig alkalmazható. A deviáns gyermekek problémáját nem elsődlegesen büntetőjogi szankciókkal, hanem a gyermekekkel foglalkozó szakmákkal (gyermekvédelem, oktatás, egészségügy) összefogva, a megelőzést és a gyermekek jogait előtérbe állítva kell kezelni. A Btk. ez irányú módosítását a nemzetközi egyezmények szellemiségéből fakadó kötelezettségeken, és az igazságszolgáltatás gyermekbaráttá tételének szándékán túl különösen nem indokolja a kiskorúak által elkövetett bűncselekmények száma, jellege, és az életellenes cselekmények kriminálstatisztikai száma sem. Az AJB-2324/2012. számú jelentésemben megállapítottam, hogy az új Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény 16.§-ának rendelkezése ellentétben áll a nemzetközi emberi jogi sztenderdekkel, és a magyar alkotmányossági követelményekkel. 
A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 34/A.§ (1) és (2) bekezdése az iskolakerülést rendészeti eszközökkel kívánja akadályozni. Az AJB-6980/2012. számú ügyben indítványoztam az Alkotmánybíróságnál, hogy semmisítse meg az Rtv. idézett szabályozását, mivel az álláspontom szerint ellentétes a jogállamiság elvével, sérti az emberi méltósághoz való jogot, a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogát, és a szülők jogát gyermekük nevelésének megválasztásához.

A multidiszciplináris megközelítés tekintetében
Az ENSZ irányelvek és az Európa Tanács ajánlásai is egyértelműen megfogalmazzák, hogy komplex, szakmaközi, holisztikus szemlélet szükséges a gyermek- és fiatalkori problémás viselkedés, bűncselekmény elkövetés kezeléséhez. A büntető igazságszolgáltatás csak az egyik, de nem a legfontosabb eleme annak az összetett rendszernek, amelyben a problémát kezelni lehet.41 A fiatalkori bűnözés ellen nem lehet önmagában a fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozó igazságszolgáltatási rendszerrel fellépni. Elkerülhetetlen az egészségügyi, a nevelési, a szociális és jóléti szolgálatok valamint az igazságszolgáltatási rendszer együttműködése.42 Az érintett szakmáknak jogszabály által előírt kötelezettsége is az együttműködés: a Gyvt. szerint a gyermekek védelmét ellátó helyi önkormányzatok, gyámhivatalok, bíróságok, rendőrség, ügyészség, pártfogó felügyelői szolgálat, más szervezetek és személyek a gyermek legfőbb érdekét figyelembe véve, törvényben elismert jogait biztosítva járnak el.43 A Gyvt. alapelvei között előírja az eltérő területeken dolgozó szakemberek számára a közös szempontokat.
A holisztikus megközelítés alapfeltétele lenne a közös nyelv, közös megközelítés, közös értékrend. Ezzel szemben a különböző szakmákban dolgozók jellemzően nem „beszélnek azonos nyelven”, nem értik egymás szakzsargonját, nem képesek holisztikusan gondolkodni. Ez a gyermekkel kapcsolatos ügyekben rendre tetten érhető, a jogszabállyal is megerősített együttműködési kötelezettség nagyon nehezen működik, pedig elméletileg mindenkinek a gyermek érdekeit kellene képviselnie orvosként, védőnőként, pedagógusként, szociális munkásként, rendőrként, ügyészként, bíróként.44
Az ombudsmani vizsgálatok több esetben45 mutattak rá arra a tényre, amit a megkeresett civil szervezetek és szakértők is alátámasztottak: a gyermekvédelmi jelzőrendszer működése, a büntetőeljárásban részvevő hatóságok, intézmények közötti kapcsolat, információáramlás esetleges. Dr. Gyurkó Szilvia szerint a jelzési kötelezettség többnyire egyoldalú „aktatovábbítást” jelent a gyámhatóság, a gyermekjóléti szolgálat, az iskola, a rendőrség között.46
Nincs összhang a gyermekvédelem eszközei és a fiatalkorúak büntetőjoga között. A gyermekvédelem eszközei elsősorban a veszélyeztetett, elhanyagolt, elhagyott gyermekek problémáinak kezelésére irányulnak, és nem alkalmasak a deviáns gyermekekkel való törődésre.47 A gyermekjóléti szolgálatok, iskolák nincsenek felkészülve bűnmegelőzési, és -kezelési feladatokra.48
Álláspontom szerint az eljárások és a hatósági döntések végrehajtása során a gyermek életkorának, mentális és fizikai állapotának leginkább megfelelő intézkedések foganatosításának és körülmények kialakításának biztosításához elengedhetetlen a multidiszciplináris közös értékelési keretrendszer kialakítása a gyermekekkel foglalkozó jogász, pszichológus, rendőr, szociális munkás stb. szakemberek számára, amelynek hiánya a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő

Multidiszciplináris megközelítés – a gyermek legfőbb érdeke – életkor meghatározás
A kísérő nélkül hazánkba érkezett külföldi kiskorúak életkor meghatározásával kapcsolatban felhívom a figyelmet arra, hogy a Gyermekjogi Egyezmény 8. cikkében foglaltak alapján a részes államok kötelezik magukat, hogy törvénysértő beavatkozás nélkül tiszteletben tartják a gyermeknek saját személyazonossága – ideértve állampolgársága, neve, családi kapcsolatai megtartásához fűződő, a törvényben elismert jogát. Ha a gyermeket törvénytelen módon megfosztják személyazonossága alkotó elemeitől vagy azoknak egy részétől, az Egyezményben részes államok megfelelő segítséget és védelmet nyújtanak ahhoz, hogy személyazonosságát a lehető legrövidebb időn belül helyreállítsák. Ugyanezen egyezmény 1. cikke a gyermekkort a 18. életév eléréséhez köti, így az életkor nyilvánvalóan a gyermek személyazonosságának lényeges eleme.
A Metv. rendelkezéseinek alkalmazása során a gyermek mindenek felett álló érdekének és jogainak figyelembevételével, valamint a család egysége elvének szem előtt tartásával kell eljárni49 – a Gyermekjogi Egyezmény előírásainak megfelelően. Így a Metv., és a Metvhr. speciális szabályok alkalmazását írja elő kísérő nélküli kiskorúak esetében a menedékjogi eljárás és a befogadási feltételek50 tekintetében egyaránt.51
E speciális rendelkezések52 alkalmazása szempontjából is lényeges kérdés, hogy a kérelmező különleges bánásmódban részesített53 kísérő nélküli kiskorú-e54, illetve kiterjed-e rá a Gyvt. személyi hatálya55. Amennyiben a menedékjogot kérelmező a Gyvt. személyi hatálya alá tartozik, a menedékjogi eljárás megindulásától gyermekvédelmi szakellátásba kerül, ami lehetőséget teremt későbbi utógondozására, melynek keretében 24. életéve betöltéséig otthont nyújtó ellátásban részesülhet56. Ez az ellátás megelőzi a nemzetközi védelmi státuszt elnyertek hajléktalanná válását, mely súlyos problémára az AJB-1692/2010. számú ügyben írott jelentésemben57 is felhívtam a figyelmet.
A kiskorúak tekintetében az idegenrendészeti jogszabályok is tartalmaznak speciális előírásokat.58
Minderre tekintettel a kísérő nélküli kiskorúak helyzetének vizsgálata során rendre kiemelt figyelmet fordítottam a gyermekek életkorának megállapításával kapcsolatos kérdésekre.
Korábbi jelentéseimben is felhívtam a figyelmet arra, hogy a vonatkozó nemzetközi elvárás szerint „az életkor meghatározása fizikai, fejlődési, pszichikai és kulturális tényezőket foglal magában. Amennyiben az életkor meghatározása szükségesnek tűnik, az eljárást olyan független szakértőnek kell lefolytatnia, aki megfelelő szaktudással és a gyermek etnikai, ill. kulturális közegének megfelelő ismeretekkel rendelkezik.”59
Az AJB-7120/2009. számú jelentésemben, valamint az ahhoz fűzött kiegészítő jelentésemben megállapítottam, hogy a kísérő nélküli kiskorú pszichikai, etnikai és kulturális adottságai vizsgálatának mellőzése veszélyeztette az Alkotmány 7.§ (1) bekezdésében biztosított, a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja, valamint az Alkotmány 67.§ (1) bekezdésében biztosított, a gyermekek különleges védelemhez és gondoskodáshoz való joga érvényesülését.60 Ezért kezdeményeztem, hogy a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (BÁH) főigazgatója intézkedjen annak érdekében, hogy a kísérő nélküli kiskorú kormeghatározása „általános benyomás, a fogazat megtekintése, a másodlagos nemi jegyek fizikális vizsgálata (inspekció)” módszerén túl, a gyermek pszichés érettségére, valamint az etnikai és kulturális tényezőkre is terjedjen ki. Javasoltam továbbá, hogy az igazságügyi és rendészeti miniszter intézkedjen a Metv. 44.§ olyan tartalmú kiegészítése érdekében, amely biztosítja, hogy a kísérő nélküli kiskorú életkorának meghatározása a fiziológiai jellemzőkön túl, a gyermek pszichés érettségének, valamint az etnikai és kulturális tényezők vizsgálatára is kiterjedjen.61 Az igazságügyi és rendészeti miniszter egyetértett azzal, hogy a kísérő nélküli kiskorúak életkor meghatározásának hazai gyakorlata fejlesztésre szorul, azonban úgy vélte, hogy azt nem a Metv.-ben, hanem a Metvhr.-ben kellene szabályozni. A BÁH főigazgatójának álláspontja szerint a Hivatal életkor megállapítással kapcsolatos gyakorlata teljes mértékben megfelelt az Európai Unió Tanácsa 97/C 221/03 számú állásfoglalása 4. cikk (3) bekezdésében megfogalmazott elvárásnak, amely szerint „az életkor meghatározásnak objektívnek kell lennie”. 
Korábbi jelentésemhez fűzött kiegészítő jelentésemben a BÁH válaszát nem fogadtam el, és felhívtam a figyelmet arra, hogy a Gyermekjogi Egyezmény 8. cikkében foglaltak értelmében az életkor a gyermek személyazonosságának szerves részét képezi; mely nemzetközi emberi jogi dokumentumok védelme alatt áll. A Gyermekjogi Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy tiszteletben tartják a gyermek saját személyazonossága megtartásához fűződő jogát. Ezen túlmenően ismét rámutattam arra, hogy az ENSZ Gyermek Jogainak Bizottsága a Gyermekjogi Egyezményhez fűzött 6. számú Általános Magyarázata 31. pontja (i) bekezdésében foglaltak szerint a – személyazonosításra alkalmas iratokkal nem rendelkező – gyermek, kísérő nélküli kiskorúként történő azonosítása az életkorának meghatározására is ki kell, hogy terjedjen, amelynek során a személy fizikai megjelenésén túl, a pszichológiai értettségét is figyelembe kell venni.62
Minderre tekintettel fenntartottam azon álláspontomat, hogy a pszichológiai érettséget figyelmen kívül hagyó hazai gyakorlat veszélyezteti az alapvető jogok tiszteletben tartásához és védelméhez, valamint a gyermeki jogok védelméhez fűződő jogok érvényesülését. Fenti kezdeményezésemet és javaslatomat megismételtem a BÁH főigazgatójának és az igazságügyi és rendészeti miniszternek.63
Az idei évben az AJB-733/2012. számú ügyben folytatott vizsgálatom során arról értesültem, hogy az életkor megállapítását egy igazságügyi orvosszakértő végzi Greulich-Pyle módszer alapulvételével. A módszer lényege, hogy a bal csuklóról készült röntgenfelvételt összehasonlítják a módszert kidolgozók ötvenes években ezer középosztálybeli fiú és lány csuklójáról készített röntgenfelvételeket tartalmazó referenciaatlasszal. Ezen túlmenően fogászati panoráma felvételt és medence röntgent is készítenek. Az orvosszakértő szerint a megállapított életkor legfeljebb 1-2 évvel térhet el a valóságostól. Az orvos arról is tájékoztatott, hogy a pszichés érettséget, az etnikai és kulturális tényezőket nem veszi figyelembe az életkor meghatározása során, ugyanakkor elmondta, hogy a hibahatár csökkentése érdekében a kulcscsontról készített röntgen-felvétel értékelését tartaná célszerűnek.
Az ügyben írott jelentésemben megállapítottam, hogy ez a gyakorlat előrelépést jelent a három évvel korábban alkalmazotthoz képest és a kísérő nélküli kiskorúak életkor megállapításával kapcsolatban alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülmény nem merült fel.64
A Magyar Helsinki Bizottság jelen vizsgálatomhoz tárgyban megküldött válaszában foglaltak szerint a menekültügyi és idegenrendészeti eljárásokban az életkor meghatározása során nem minden esetben érvényesül a multidiszciplináris megközelítés. A menedékkérők életkorának meghatározására akkor kerül sor a gyakorlatban, ha a hatóság (rendőrség, BÁH) szerint kétséges a menedékkérő közölt életkora. Ha a hatóságok szerint kétséges, hogy a menedékkérő valóban kiskorú, akkor elvégzik az életkor meghatározását, ilyen feltételezés hiányában azonban erre nem kerül sor. Az életkor meghatározás röntgenvizsgálatot, kulcscsont vagy kéztőcsont röntgent jelent a gyakorlatban. Pszichológus és szociális munkás által végzett vizsgálatokra azonban – szemben a nemzetközileg is irányadó szakmai állásponttal65 – nem kerül sor. Az életkor meghatározását első alkalommal általában a menedékkérő elhelyezésére szolgáló idegenrendészeti fogda orvosa, vagy a rendőrséggel egyébként szerződésben álló általános orvos végzi el. A Helsinki Bizottság szerint ezen orvosok egyike sem rendelkezik az életkor meghatározásához szükséges komplex szakértelemmel, és nem részesültek külön ilyen irányú képzésben. Számos olyan eset volt a közelmúltban, amikor a Magyar Helsinki Bizottság ügyvédeinek ismételt vizsgálatot kellett kérniük az életkor meghatározása érdekében. Az ismételt vizsgálat kezdeményezésére azért volt szükség, mert nem látták biztosítottnak, hogy a hatóságok azt külön intézkedés nélkül elvégeztetik, holott ezt a Harmtvhr. 128/A.§ (1)-(2) bekezdései66 kötelezővé teszik számukra. Az ismételt vizsgálatoknak köszönhetően derült ki, hogy volt olyan ügy, amelyben valószínűsíthetően 18 év alatti személyeket tartottak fogva jogellenesen.
Az AJB-7120/2009. és az AJB-733/2012. számú jelentéseimben foglaltakra, valamint a Magyar Helsinki Bizottság jelen vizsgálatomhoz tárgyban megküldött válaszában foglalt újabb jelzésekre figyelemmel megállapítom, hogy a kísérő nélküli kiskorúak életkorának megállapítása során a nemzetközi gyakorlatnak megfelelő, pszichés érettséget, és az etnikai, kulturális szempontokat is figyelembe vevő; pszichológus és szociális munkás bevonásával végzett vizsgálatok mellőzése, sérti a gyermek mindenekfelett álló érdekének érvényesülését, illetve az Alaptörvény Q) cikk (3) bekezdésének a nemzetközi jog általánosan elismert szabályainak elfogadásáról szóló rendelkezését; valamint a XVI. cikk (1) bekezdésében foglalt, a gyermek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogának érvényesülését.67
A Magyar Helsinki Bizottság hozzám érkezett jelzése nyomán külön vizsgálatot indítottam AJB-6621/2012. számon a jelen vizsgálathoz megküldött válaszlevélben is említett, kísérő nélküli kiskorúak Szerbiába történő kiutasításával kapcsolatban.

Az interdiszciplináris képzés tekintetében
Az ET Iránymutatás szerint minden gyermekekkel foglalkozó szakembernek interdiszciplináris képzést kell kapnia a különböző korú gyermekek jogairól és szükségleteiről, valamint a gyermekekhez igazodó eljárásról.68
A bírósági gyakorlat szerint „… a fiatalkorú kritikai, erkölcsi, értelmi fejlődése még ebben az életszakaszban is kialakulóban van, a polgári jogi szabályok szerint korlátozottan cselekvőképes személynek tekintendő, aki még viszonylag csekélyebb élettapasztalattal rendelkezik, nem minden esetben képes maradéktalanul felismerni cselekménye összes társadalomra hátrányos következményeit. A szankciók kiválasztása során a fiatalkorúakkal szemben kevésbé a megtorlás, ehelyett főként a nevelés eszközeit kell alkalmazni.” (BH 1981. 272.) Ez speciális szakértelmet, tudást és tapasztalatot kíván az eljáró bírótól. A Be. 447.§ (1) bekezdése szerint: „A fiatalkorúval szemben az eljárást az életkori sajátosságainak figyelembevételével, és úgy kell lefolytatni, hogy az elősegítse a fiatalkorúnak a törvények iránti tiszteletét.” Ennek értelmében – nem csak a bíróság, de valamennyi igazságszolgáltatásban dolgozó szakember – úgy kell, hogy eljárjon a fiatalkorú terhelt ügyében, hogy maga az eljárás is a fiatal tanulságára szolgáljon. A rendőrségtől az ügyészségen át a bíróságig valamennyi eljáró szakember és intézmény alapvető célja az, hogy arra tanítsa (arról győzze meg) a fiatalt, hogy a társadalmi normák megszegése nem érdeke, és alapvető annak a konfliktusnak a megértése, feloldása és jóvátétele, ami a szabályszegéshez vezetett és ami a szabályszegés következtében kialakult. Ehhez pedig nem elegendő a joganyag, az anyagi jogi normák és a releváns bírósági gyakorlat ismerete, hanem a fiatalkorúakra jellemző pszichológiai, lélektani, szociológiai és kognitív jellemzőkkel kapcsolatos felkészültség is szükséges. A speciális tudás, szakismeret és tapasztalat szükségessége tehát nem megkérdőjelezhető.69
A megkérdezett javítóintézetek és büntetésvégrehajtási-intézetek többsége források hiányára, a szűkülő költségvetésre utalva nem tartja elégségesnek a gyermekbarát igazságszolgáltatással kapcsolatos képzéseket. Tapasztalataik szerint inkább konferenciák keretein belül van lehetőség szakmaközi találkozókra. Hiányként említették a tréning típusú képzéseket, melyek nem csupán elméleti ismeretek passzív elsajátítását tennék lehetővé, hanem konkrét esetek feldolgozásán keresztül nyújtanak a gyakorlatban jól hasznosítható ismereteket. 
A Magyar Bíróképző Akadémia 2012-es oktatási tervében szerepelnek az adott témakörben kötelező képzések és továbbképzések is. Interdiszciplináris elem ugyanakkor a felsorolt képzések közül csupán egyben található (a pszichológus, orvos és családvédelemmel foglalkozó szakemberek bevonásával szervezett áldozatvédelmi téma esetén), a többi képzés vonatkozásában jellemzően a jogi megközelítés dominál. Igaz ez az Ügyészképző oktatási tervéről írottakra is.
2011. szeptember 1-jével megszűnt a korábban a fiatalkorúak (fk.) ügyeiben eljáró tanácsok kizárólagos illetékessége (kvázi különbíróságok), azóta a fiatalkorúak ügyeiben addig tapasztalatot nem szerzett szakembereknek kell ezen a területen dolgozniuk. Ezzel megszűnt az a tapasztalat-átadási mechanizmus is, ami korábban működött, és kérdésessé vált a korábbi gyakorlat során kialakított kapcsolatrendszer működése a bíróságok, a javítóintézetek, pártfogó felügyelők és a fk. ügyészek között. Aggályos, hogy az ismertetett képzések képesek-e a korábbi tapasztalat-átadási mechanizmusokat és a kizárólagos illetékességhez is kapcsolódó speciális tudást pótolni.
A rendőri képzés tekintetében a válasz a rendészeti alapképzés tematikájára utal, amely szerint kriminológia, kriminalisztika, stb. tárgyak keretében tanulnak a jövendő rendőrök az érintett témáról. A családon belüli erőszak és áldozatvédelem témákban ismertetett képzés úgy tűnik interdiszciplináris megközelítést alkalmaz, ugyanakkor az előadások időtartama (kettő illetve három óra), valamint a tréning-jelleg hiánya miatt felmerülhet az a kérdés, hogy az így elsajátított ismeretek mennyiben tudnak ténylegesen segítséget nyújtani az előadáson részt vett állománynak konkrét esetek megoldásában. A Képzés az áldozatvédelem és a családon belüli erőszak területén elnevezésű EU-s program megvalósítása során – a leírás alapján – érvényesült az interdiszciplináris megközelítés, ugyanakkor országos szinten csupán 60 mentort, a végrehajtói állományból pedig csak 630 főt érintett.
Megállapítom, hogy a gyermekekkel foglalkozó szakemberek (rendőrök, ügyészek, bírók, védők, igazságügyi szakértők, pártfogó felügyelők, javítóintézeti nevelők, büntetés-végrehajtási intézeti alkalmazottak) rendszeres, interdiszciplináris (kommunikációs, jogi, pszichológiai, gyermekvédelmi, szociológiai) képzésének hiánya, vagy részben történő megvalósítása akadálya a gyermeki jogok maradéktalan érvényesülésének, ezáltal az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdésében rögzített jog sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő. 

A gyermek tájékoztatáshoz való jogának érvényesülése tekintetében
Az ET Iránymutatás előírja az igazságszolgáltatási szervek és más hatóságok részére a gyermekek korának és érettségének megfelelő tájékoztatást az eljárás kezdetekor és annak folyamán is.70
A Be. és a Pp. 2012. június 29-től hatályban lévő módosításai71 alapján a tizennyolcadik életévet meg nem haladott tanú és terhelt, valamint a kiskorú fél tájékoztatása esetén „korára, érettségére figyelemmel, számára érthető módon kell” fogalmazni. Az új Szabs.tv. is használja ezt a fordulatot a 18. életévet be nem töltött személyek tájékoztatásának vonatkozásában. A büntető, szabálysértési és polgári eljárásokban tehát előírás a gyermek életkorának, fejlettségének megfelelő tájékoztatás nyújtása. 
A civil szervezetek és egyes javítóintézetek ugyanakkor beszámoltak arról, hogy a bírósági eljárás során kapott tájékoztatások legtöbb esetben nem a gyermek- és fiatalkorúak életkorának figyelembevételével történnek. A tájékoztatás formális, a szakemberek nem győződnek meg arról, hogy a gyermekek valóban értik-e a nekik szóló tájékoztatást. Tapasztalataik szerint a szakemberek nem ismerik az egyes gyermekcsoportok kognitív képességeit, pszichés jellemzőit, nincsenek felkészülve arra, hogy miként beszéljenek a gyermekekkel. Állításuk szerint ez teljes mértékben hiányzik a szakembereket felkészítő intézmények tanrendjéből. 
A KIM-től a szakemberek képzésére vonatkozó tájékoztatás alapján – különös tekintettel arra, hogy 2011. szeptember 1-től, a kizárólagos illetékesség megszüntetésével bármely bíróságon tárgyalhatnak fiatalkorúakat érintő ügyeket – aggályos, hogy a gyermekekkel foglalkozó szakemberek kapnak-e olyan átfogó képzést és továbbképzést, amelyek alapján képesek a jogszabályi előírásnak eleget tenni: a gyermek korára, érettségére figyelemmel lenni, és annak megfelelő tájékoztatást nyújtani. 
Álláspontom szerint a gyermek korának, érettségének megfelelő tájékoztatás biztosításához elengedhetetlen az érintett szakemberek átfogó, kötelező gyakorlati megközelítést is tartalmazó képzése és továbbképzése, melynek hiánya, vagy részben történő megvalósítása a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

A gyermek magánéletének, személyes adatainak nyilvánosságtól való védelme tekintetében
Az ET Iránymutatás fontos elvként írja elő a különböző eljárásokban érintett gyermek magánéletének és személyes adatainak védelmét.72 Ez azt jelenti, hogy – különösen a sajtóban – semmilyen információt vagy személyes adatot nem lehet közzétenni vagy nyilvánosságra hozni, amelyből közvetlenül vagy közvetve megállapítható a gyermek személyazonossága, ideértve a fényképeket, a gyermekről vagy a családjáról szóló részletes leírásokat, hang- és videófelvételeket.
A hatályos szabályok előírásai alapján a sajtó tájékoztatáshoz való joga mindig együtt kell megvalósuljon a személyes adatok védelméhez, mint személyhez fűződő joggal. Az Infotv. szerint a bűnügyi személyes adat különleges adatnak minősül, kezelésére szigorú törvényi feltételek fennállása esetén kerülhet sor.73 A Pp. rendelkezik a nyilvánosság kizárásának lehetséges indokairól – ezek között a kiskorú védelméről – (5.§), az iratbetekintésről (119.§), a tárgyaláson való felvételkészítés szabályairól (134/A.§). A Be. külön fejezetben szabályozza a felvilágosítás adást, a nyilvánosság tájékoztatását (74/A.§, 74/B.§), a tárgyalás nyilvánosságát (237-238.§)74. 
A fenti szabályokkal összhangban rendelkezik a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény is.75
Az emlékezetes Simek Kitti ügy76 tanulságait hasznosítva az ORTT 2003-ban ajánlást adott ki a médiumok számára a fiatalkorúak és gyermekek médiabeli megjelenítése, szerepeltetése vonatkozásában. Az ajánlás külön szabályokat fogalmaz meg a bűncselekmények áldozataivá, elkövetőivé és gyanúsítottaivá vált, illetve ezek során tanúként meghallgatott kiskorúak médiumokban történő ábrázolásával kapcsolatban.
A szabályozás megléte ellenére a Médiatanács honlapján több 2012-es eset is foglalkozik kiskorú áldozatok, vagy bűnelkövetők olyan médiabeli nyilatkoztatásával, bemutatásával, ami az emberi méltóságot súlyosan sértette. A Médiatanács minden esetben részletesen elemezte a jogsértést és megfelelő szankciót alkalmazott.77
Tekintettel arra, hogy a kereskedelmi médiaszolgáltatók tevékenységének vizsgálata nem tartozik a hatáskörömbe, ezért azok tevékenységével kapcsolatban csupán javaslattételre van lehetőségem.

A gyermek másodlagos viktimizációtól való védelme tekintetében 
A másodlagos viktimizációra vonatkozó kérdésre78 többségében olyan válaszokat kaptunk, amelyek a fogalom félreértéséről tanúskodnak. A másodlagos viktimizáció azt jelenti, hogy a gyermek védelmére, támogatására, segítésére létrehozott ellátórendszer és intézményei nem látják el megfelelően a feladataikat, illetve tovább súlyosbítják a gondozásra, ellátásra, segítségre szoruló gyermekek problémáit, elmulasztják, vagy nem jól végzik feladataikat.79 E fogalmi körbe tartoznak azok az esetek például, amikor az intézményrendszer különféle okok miatt nem, vagy csak késve avatkozik be a veszélyeztetettség elhárítása vagy megszüntetése érdekében. Másodlagos viktimizációs hatást válthat ki a felderítési-bizonyítási tevékenység. A gyermek újra és újra átéli, felidézi a cselekményt, számára teljesen idegen személyek hallgatják, kérdezik, számoltatják be, adott esetben meg is kérdőjelezik állításait. Az úgynevezett másodlagos viktimizáció tehát eredhet a gyermekvédelmi intézményrendszertől csakúgy, mint az egészségügyi vagy igazságszolgáltatási rendszertől. 
A válaszok között több szervezet is megemlíti a gyermekpszichiátriai és gyermekpszichológiai ellátás hiányosságait, a bántalmazásos ügyekben a sértettek ellátatlanságát. A gyermekpszichiátriai ellátás hiányáról korábban AJB-1298/2011. számú átfogó jelentésemben már állást foglaltam.
Korábbi vizsgálataim eredményeként is több esetben rámutattam a gyermekvédelmi jelzőrendszer működésének hiányosságaira.80 Az AJB-1140/2012. számú ügyben megállapítottam, hogy a rendőrkapitányságok nem mindegyike ismeri a 32/2007. (OT.26.) ORFK utasításban foglaltakat, a rendőrség nem minden esetben tesz eleget jelzési kötelezettségének.81 A jelenlegi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2485/2012. számú jelentés foglalkozik részletesen a gyermekvédelmi jelzőrendszer kérdéseivel.
A gyermek meghallgatására vonatkozóan jelenleg nincs olyan módszertani útmutató vagy képzési rendszer, ami az igazságszolgáltatási szakembereknek megfelelő tájékoztatást adna arról, hogy hogyan lehet, kell egy gyermeket az ő mindenek felett álló (legfőbb) érdekének és szükségleteinek szem előtt tartásával, a lehető legkevesebb ártalom előidézésével jól és sikeresen meghallgatni. Hiányoznak továbbá a gyermekkel az eljárásokban kapcsolatba kerülő szakértők (pszichológus, tolmács stb.) egységes szakmai protokolljai, képzései is. Ezek a hiátusok különösen problematikussá teszik a súlyos bántalmazást elszenvedett gyermekek esetében indult büntetőeljárásokat – aránytalanul megnövelve az ismételt áldozattá válás, másodlagos viktimizáció esélyét.82
Álláspontom szerint a másodlagos viktimizáció veszélyét magában hordozó jogalkalmazási, és felkészültségbeli problémák, valamint a gyermekpszichiátriai és gyermekpszichológiai ellátás hiányosságai a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének közvetlen veszélyét idézik elő.

A gyermek jogi képviselete tekintetében
Magyarország Alaptörvényének XXVIII. cikke biztosítja az ET Iránymutatásban is előírt83 védelemhez való jogot. A Be. 450.§-a értelmében a fiatalkorúval szembeni büntetőeljárásban kötelező a védő részvétele. Amennyiben a terheltnek nincs meghatalmazott védője, a nyomozó hatóság, az ügyész illetőleg a bíróság védőt rendel ki számára.84
A jogi képviseletet ellátó rendszerrel kapcsolatban több megkérdezett intézmény, szerv, szervezet is arról számolt be, hogy a fiatalkorúak gyakran elégedetlenek kirendelt védőikkel. A büntető ügyek elhúzódnak, a kirendelt védők nem minden esetben képviselik a fiatalok valódi érdekeit, gyakran meg sem jelennek a tárgyalásokon, nehezen érhetőek el.
A válaszokból is jól látható, hogy a kirendelt védői rendszer jelen formájában nem tölti be a törvény által előírt feladatát. Ezért AJB-3107/2012. számon – hivatalból – átfogó vizsgálatot folytattam a kirendelt védői intézményrendszer működési dilemmáinak feltárása céljából. Megállapítottam, hogy a védő kirendelésének jelenlegi rendszere nem felel meg annak a követelménynek, mely szerint az alkotmányos alapjogoknak hatékonyan kell érvényesülniük. A kirendelés során – a bíróságon kívül – a vád sikerességében érdekelt hatóságok választanak a terhelt számára védőt. Ez a megoldás lehetőséget teremt arra, hogy a nyomozó hatóság és a védő között olyan függőségi viszony alakuljon ki, amely akadályozhatja a terhelt védelemhez való alapjogának hatékony érvényesülését.
Ezt a bizonytalanságot erősíti, hogy a védelmet ellátó ügyvédek egy része a kirendelésekből kénytelen megélni, így felvetődik annak lehetősége, hogy a védő még szükség esetén sem fog szakmailag konfrontálódni a megélhetését kirendelésekkel segítő hatóságokkal. A „fegyverek egyenlőségének” feltárt hiányosságai pedig önmagukban is ellentétesek a tisztességes eljáráshoz fűződő alapjog tartalmával.
A fentiek alapján megállapítottam, hogy a kirendelt védő jogintézményének jelenlegi szabályozása visszásságot okoz a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, a védelemhez való joggal, valamint a tisztességes eljáráshoz fűződő alapjoggal összefüggésben. A visszásság megszüntetése érdekében azt javasoltam a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy a Magyar Ügyvédi Kamara, a Magyar Helsinki Bizottság és az Alapvető Jogok Biztosa javaslatainak figyelembevételével tekintse át a védők kirendelésére vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket és kezdeményezze a bemutatott szempontoknak megfelelő módosításukat. E javaslatomat továbbra is fenntartom, mivel jelen vizsgálatom is alátámasztja a probléma fennállását és megoldásának sürgető szükségességét.

A bírósági eljáráson kívüli alternatív megoldások alkalmazása tekintetében
Az ET Iránymutatás szerint az államoknak – amennyiben azok jobban szolgálják a gyermekek érdekeit –, szorgalmazniuk kell a bírói út elkerülését, és ösztönözniük kell a bírósági eljárás alternatíváit, a közvetítést, elterelést, valamint az alternatív vitarendezési módokat. A gyermeket tájékoztatni kell arról, hogy vagy bírósági eljárást, vagy a bírósági eljáráson kívüli alternatívákat vehet igénybe.85 A tájékoztatásnak a választási lehetőségek lehetséges következményeire is ki kell terjednie. A gyermekek számára biztosítani kell, hogy a választási lehetőségek közötti döntéshez jogi tanácsot vagy más jellegű segítséget kaphassanak. A döntés meghozatalánál figyelembe kell venni a gyermek véleményét.
A fiatalkorú elkövetők tekintetében alkalmazható közvetítői eljárás szabályai és a vádemelés elhalasztására vonatkozó szabályok megegyeznek a felnőttkorúak tekintetében alkalmazhatókkal (közvetítői eljárás, vádemelés elhalasztása: Be. 221/A-226.§-ok).86 A fiatalkorú elkövetők vonatkozásában a tevékeny megbánás jogszabályi feltételeinek megvalósulása büntethetőséget kizáró okot eredményez.87
A KIMISZ (feladatait jelenleg a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal látja el) honlapjának adatai szerint: 2007 eleje óta több mint 13.000 ügyben folyt közvetítői eljárás. A résztvevők nagyon elégedettek, mert
- önként vehetnek részt a mediációs eljárásban,
- aktív részesei, alakítói a folyamatnak,
- a sértett gyorsabban és egyszerűbben juthat a neki megfelelő jóvátételhez,
- az elkövető szembesül tettének következményeivel, bocsánatot kérhet és saját vállalásának megfelelő jóvátételt nyújt,
- a sértett számára az elkövetővel való találkozás segít a bűncselekmény traumájának
- feldolgozásában, megszűnik, vagy csökken a félelemérzet,
- a sértett megismerheti a bűncselekmény elkövetésének okait, ez segíti az újabb áldozattá válás megelőzését,
- az elkövető vagy elkerülheti az eljárás folytatását, és nem válik büntetett előéletűvé, vagy a kiszabandó büntetése korlátlanul enyhíthető,
- a közvetítői eljárás átlagosan 3 hónapot vesz igénybe, és a büntetőeljárás a mediációt követő kb. 3 hónapon belül befejeződhet.88
Az egyik megkeresett büntetés-végrehajtási intézet jelezte, hogy a resztoratív igazságszolgáltatás a büntetés-végrehajtás keretein belül kialakulóban van, központi szabályozás előtt áll. A mediációról szóló AJB-2986/2012. számú jelentésemben részletesen vizsgáltam a mediáció és más alternatív konfliktuskezelési technikák hazai alkalmazását a gyermeki jogok vonatkozásában. Megállapítottam, hogy a helyreállító szemlélet és a konstruktív konfliktuskezelés eszköztárának alkalmazása a fogvatartottak esetében is hatékony eszköz lehet, ugyanakkor a hatályos jogszabályok nem biztosítják, hogy az áldozat és az elkövető között mediációra kerüljön sor a büntetés-végrehajtás keretein belül. A közvetítő eljárás alkalmazását levetővé tevő jogszabályi környezet kialakítása érdekében támogattam a Büntetetés-végrehajtás Országos Parancsnokának a vonatkozó jogszabályok módosítására megfogalmazott javaslatát.
Az AJB-2324/2012. számú jelentésemben arra mutattam rá, hogy szükség lenne a gyermek átadására irányuló bírósági végrehajtási eljárásokban a mediáció intézményének gyakoribb és eredményesebb alkalmazására. Ezért felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, vizsgálja meg, hogy ilyen eljárásokban milyen módon biztosítható az eddigieknél hatékonyabban a mediációs eljárások lefolytatásának lehetősége.
A resztoratív szemlélet alkalmazhatóságának további korlátai is vannak. A bűncselekményeknél a társadalomra lényegesen kevésbé veszélyes szabálysértések esetében a mediáció nem alkalmazható. Jó pár azonos tényállású szabálysértés és bűncselekmény között kizárólag az elkövetési értékhatár jelent különbséget. A hatályos szabályok alapján „megéri” nagyobb értékre elkövetni például a lopást, bűncselekményt elkövetni, hiszen abban az esetben lehetőség van a helyreállító igazságszolgáltatás eszközeinek igénybevételére, míg kisebb érték esetén nincs lehetőség közvetítésre, és végeredményként sokkal súlyosabb szankcióval jár a lopás szabálysértésének megvalósítása. Ez az aránytalanság a fiatalkorúakat nagyobb mértékben sújtja, hiszen a fiatalok jogsértései jellemzően kisebb súlyú vagyon elleni cselekmények. Az ET Iránymutatás szerint az államoknak szorgalmazniuk kell a bírói út elkerülését, a gyermekek esetében a rehabilitációt és a resztoratív megközelítést kell előtérbe helyezni, ami a hatályos szabálysértési eljárás során nem biztosított. A gyermekek jogai, megfelelő nevelésük és fejlődésük elősegítése érdekében éppen a tömegesen előforduló, kisebb súlyú jogsértések esetén kellene különösen alkalmazni a helyreállítást is biztosító jogintézményeket.
A Pekingi Szabályok is kiemelik, hogy a helyreállítás különleges nevelési értékkel bír, amennyiben a fiatalkorút – szembesítve őt a sértettel – elgondolkodtatja saját vétkességéről, és visszatarthatja attól, hogy a jövőben hasonló cselekményt kövessen el. Ezért ideális modell a fiatalkorúakra vonatkozó igazságszolgáltatási rendszer számára: megbélyegző hatása elenyésző, pedagógiai értéke magas.
Az AJB-3298/2012. számú ügyben megállapítottam, hogy a fiatalkorúak esetében a szabálysértési elzárás és a szabálysértési őrizet alkalmazásának a lehetősége szükségtelenül és aránytalanul korlátozza a gyermekek személyes szabadsághoz, védelemhez és gondoskodáshoz való jogát, nem szolgálja a gyermek mindenek felett álló érdekét. Ezért indítványoztam az Alkotmánybíróságnál, hogy semmisítse meg a vonatkozó jogszabályhelyeket. Az indítványban arra is rámutattam, hogy a hatályos szabálysértési törvény nem biztosítja a jogsértést legsúlyosabban megtorló, represszív, szabadságelvonó büntetés helyett alkalmazható alternatív jellegű szankciókat és intézkedéseket, valamint a közvetítői eljárás alkalmazásának hiánya nem teszi lehetővé a fokozatosság és a nevelés elvének érvényesítését, az okozott sérelem vagy kár helyreállítását, a 18 éven aluli fiatalkorú elkövetők valódi reszocializációját. 
Az Iránymutatás preambuluma is hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak azonosítaniuk kell azokat a területeket, ahol a gyermekbarát igazságszolgáltatás elveit és gyakorlatát be kell vezetni. A mediáció kiterjesztése a szabálysértésekre nem csupán a fiatalkorúak esetében járulna hozzá hatékonyan a társadalomba való visszailleszkedéshez, hanem megteremtené a koherenciát a helyreállító igazságszolgáltatás tekintetében a szabálysértési és a büntető eljárások között, valamint gyorsítaná az eljárásokat, csökkentené a bírák leterheltségét, és hozzájárulna a sértett kárának gyors megtérüléséhez is. 
Álláspontom szerint a helyreállító igazságszolgáltatás elemeinek hiánya a szabálysértési eljárások során, sérti a gyermek mindenek felett álló érdekének alapelvét, és a védelemhez és gondoskodáshoz való jog sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

A gyermek meghallgatáshoz, véleménynyilvánításhoz való jogának érvényesülése, valamint a gyermekbarát kommunikáció, a gyermek meghallgatásának módszerei, eszközei, és környezete tekintetében
A Gyerekjogi Egyezmény 12. cikkén túl, az ET Iránymutatás is fontos elvként rögzíti a véleménynyilvánításhoz, meghallgatáshoz való jogot is.89 Előírja a gyermek életkorának és értelmi fejlettségének megfelelő nyelv, ún. gyermekbarát nyelv használatát, a gyermekbarát környezet biztosítását, a gyermekbarát kérdezési technikák alkalmazását, a minél kevesebb alkalommal történő meghallgatást, és a meghallgatást végző szakemberek lehető legalaposabb képzését.
A meghallgatáshoz való jogot a hatályos eljárási szabályok is előírják. A családjogi törvény szerint a bíróságnak és a gyámhatóságnak a szülői felügyelettel, illetve a gyermek elhelyezésével, valamint az elhelyezés megváltoztatásával kapcsolatos eljárása során indokolt esetben, így akkor is, ha azt a gyermek maga kéri, meg kell hallgatnia a gyermeket is. Ha a gyermek a tizennegyedik életévét betöltötte, az elhelyezésére vonatkozó döntés csak egyetértésével hozható, kivéve, ha az általa választott elhelyezés fejlődését veszélyezteti.90 Ha a gyermek nem töltötte be a 14. életévet, az ügy jellegétől és a gyermek fejlettségétől függ, hogy meghallgatja-e a bíróság. A Csjt. 74.§-nak idézett rendelkezése és az ennek alapján kialakult gyakorlat az Alkotmánybíróság 1143/B/1998. AB határozata értelmében nem alkotmánysértő, tehát nem jelenti a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogának aránytalan korlátozását, ha az elhelyezésére vonatkozó jogvitában nem hallgatja meg minden esetben a bíróság, mert ez bírói mérlegelés tárgya.
Ugyanakkor nemzetközi szinten ezzel ellentétes tendenciát jelent a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 2201/2003. EK rendelet 23. cikke, melynek értelmében az egyik tagállamban hozott, a szülői felelősséget érintő határozat a másik tagállamban nem ismerhető el, ha a határozatot úgy hozták meg, hogy nem adtak lehetőséget a gyermek meghallgatására, megsértve ezzel annak a tagállamnak az eljárási alapelveit, ahol az elismerést kérik.
A Kúria szerint „célszerűnek látszik a magyar bírói gyakorlat olyan irányban történő elmozdulása, amely a megfelelő ítélőképességgel, érettséggel rendelkező gyermekek bírósági meghallgatását az említett perekben gyakrabban alkalmazza.”91
Az új Ptk. tervezetének Családjogi Könyvében is több helyen szabályozzák a gyermek véleménynyilvánításhoz való jogát.
A Pp. 2012. június 29-től hatályban lévő módosításai külön rendelkeznek a kiskorú tanú, a fél, valamint az érdekelt meghallgatásáról és idézéséről. A Pp. 65/B.§ (1) bekezdése szerint a kiskorú érdekelt meghallgatásának megfelelő légkörben, a gyermek számára érthető módon kell megtörténnie. A meghallgatás kezdetén a kiskorútól – a korától és érettségétől függően – meg kell kérdezni a nevét, születési helyét, idejét, anyja nevét, lakóhelyét, majd tájékoztatni kell arról, hogy a meghallgatás során a valóságnak megfelelő előadásokat kell tenni és arról, hogy a nyilatkozattételt, illetve az egyes kérdésekre a válaszadást megtagadhatja. A kiskorút az elnök hallgatja meg.
A kiskorú gyermek tanúként történő kihallgatásának részleteit a Pp. 167/A.§-a szabályozza: A tizennegyedik életévét be nem töltött kiskorút csak akkor lehet tanúként kihallgatni, ha a vallomásától várható bizonyíték másként nem pótolható. A kiskorú tanú kihallgatásánál a törvényes képviselője jelen lehet. A kihallgatáskor a figyelmeztetéseket és tájékoztatásokat a kiskorú tanú korára, érettségére figyelemmel, számára érthető módon kell közölni. A kihallgatásnak megfelelő légkörben, a kiskorú számára érthető módon kell megtörténnie.
A Pp. új szabályai közé tartozik az is, hogy a perbíróság illetékességi területén kívül, pl. a kiskorú lakóhelyén is eljárhat, azaz akár az otthonában, a megszokott környezetében hallgathatja meg a kiskorút.92
A büntető ügyekben az eljárási törvény számos helyen lehetőséget ad az eljáró bírónak arra, hogy a 18. év alatti személyek meghallgatása során védelmüket biztosítsa. A tizennegyedik életévét meg nem haladott személyt csak akkor lehet tanúként kihallgatni, ha a vallomásától várható bizonyíték mással nem pótolható. A tizennyolcadik életévét meg nem haladott tanú kihallgatásánál a tanú törvényes képviselője és gondozója jelen lehet.93
A bíróság a nyilvánosságot az egész tárgyalásról vagy annak egy részéről indokolt határozattal kizárhatja (zárt tárgyalás) az eljárásban részt vevő kiskorú védelme érdekében.94
Az elsőfokú bíróságon a tanács egyik ülnöke pedagógus.95
A nyomozási bíró a vádirat benyújtása előtt az ügyész indítványára kihallgatja a tizennegyedik életévét be nem töltött tanút, ha megalapozottan feltehető, hogy a tárgyaláson történő kihallgatása a fejlődését károsan befolyásolná.96 Ha a tanú a tizennegyedik életévét nem töltötte be, és a nyomozás során a bíróság kihallgatta, a tárgyalásra nem idézhető. Ha az ilyen tanú a tárgyalás időpontjában a tizennegyedik életévét betöltötte, a tárgyalásra különösen indokolt esetben idézhető. A tárgyalás időpontjában tizennegyedik életévét be nem töltött személyt, akit a nyomozás során a bíróság tanúként nem hallgatott ki, de tanúkénti kihallgatása szükségessé vált, kiküldött bíró vagy megkeresett bíróság útján kell kihallgatni.97
Szakértők véleménye szerint ugyanakkor nem a véleménynyilvánításhoz való jog sérelme jelenti a legfőbb problémát, hanem ennek a jognak bizonyos esetekben – többszöri vallomástétel formájában – kötelezettségként való megjelenése.98
A többszöri meghallgatás elkerülése érdekében is született meg a gyermekmeghallgató szobák kialakításáról szóló 32/2011. (XI.18.) KIM rendelet. A rendelet 1.§ (1) és (5) bekezdései értelmében a rendőrség nyomozó hatósága a tizennegyedik életévét meg nem haladott személy meghallgatását olyan gyermekmeghallgató szobában foganatosítja, amelyben a büntetőeljárás céljával összhangban biztosítható, hogy az eljárási cselekmény a gyermekkorú lehetőség szerinti kíméletével, a gyermek mindenek felett álló érdekét szem előtt tartva valósuljon meg. A bíróságot azonban nem kötelezi jogszabály a felvételek igénybevételére, a rögzített anyag bizonyítékként való elfogadására. A gyermekbarát szobában történt meghallgatást tehát hiába rögzíti videófelvétel, ez nem garantálja, hogy a büntető eljárás során nem hallgatják meg újra a gyermeket. Ezért az AJB-2617/2012. számú vizsgálatom keretében – többek között – megállapítottam, hogy a meghallgatás képi és hangfelvétel bizonyítékként való felhasználhatóságának jogszabályi akadályai a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával és az esélyegyenlőség előmozdításának követelményével, a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével összefüggésben visszásságot okoznak. Ugyanezen jelentésemben a gyermekmeghallgató szobák alacsony számát, elérhetőségét, kihasználatlanságát is visszásnak találtam. 
A szóban forgó szobákat a rendőrségi kihallgatás során használják, a bíróság, az ügyészség, az orvos, a pszichológus nem itt hallgatja meg a gyermeket. A Kúria jelzése szerint a bíróság épületei túlnyomórészt alkalmatlanok a megfelelően barátságos, nyugodt helyiségek biztosítására.99
A gyermekbarát nyelvezettel és a gyermekbarát kérdezési technikákkal kapcsolatos képzések tekintetében a bíróságok vonatkozásában két releváns képzés található a Bíróképző Akadémia 2012-es oktatási tervében: a kötelező képzések között: a 14. életév alatti tanúk meghallgatása és a továbbképzéseknél: a nyomozási bírák számára szervezett kiskorú tanú meghallgatása. 
A KIM-től kapott információk szerint jelenleg a rendőrség nem alkalmaz egységes gyermekbarát kérdezési technikát. Az ORFK Dunakeszi Oktatási Központjában az ügyeletes tiszti és tiszthelyettesi szaktanfolyamokon jelenleg is folyik képzés, melynek keretében a gyermekkorúak kérdezése is a tematika része. A rendőrség egészére vonatkozó képzés várhatóan az év második felében kezdődik.
Szakértők véleménye szerint a szakemberek nem rendelkeznek kellő ismeretekkel, képzettséggel a gyermek elkövetők/áldozatok kihallgatásához, nincsenek tisztában a gyermekek szükségleteivel. A gyermekek meghallgatására vonatkozóan nincs megfelelő módszertani útmutató vagy képzési rendszer, ami az igazságszolgáltatási szakembereket felkészítené arra, hogy hogyan lehet a gyermekeket másodlagos viktimizáció okozása nélkül meghallgatni. A képzés és egységes szakmai protokoll hiánya különösen az igazságügyi szakértők tekintetében jelentős.100
Álláspontom szerint a gyermekbarát nyelv használatához, a gyermekbarát kérdezési technikák alkalmazásához, a minél kevesebb alkalommal történő meghallgatás biztosításához elengedhetetlen az érintett szakemberek átfogó, kötelező, gyakorlati megközelítést is tartalmazó képzése és továbbképzése, melynek hiánya, vagy részben történő megvalósítása a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

A gyermeket érintő eljárások gyors lefolytatása, a sürgősség és a soron kívüliség elvének érvényesülése tekintetében
Az ET Iránymutatás hangsúlyozza az indokolatlan késedelem elkerülésének fontosságát minden gyermeket érintő eljárás során.101 A jogállamiság tiszteletben tartása mellett törekedni kell arra, hogy az ilyen ügyek a lehető leggyorsabban megoldódjanak, és ezáltal is védjék a gyermek érdekeit. A késedelem nélküli döntés tehát olyan folyamat eredményeképpen kell, hogy megszülessen, amely teljes mértékben tiszteletben tartja a gyermek emberi jogait és a jogi garanciákat. 
A hatályos eljárási jogszabályok mindegyike vagy konkrétan előírja a soronkívüliséget; vagy rögzít olyan elveket, amelyekből következik a sürgősség elvének alkalmazása a gyermeket érintő eljárás során. A Be. és a Szabs.tv. is előírja, hogy a fiatalkorúval szemben a szabálysértési, illetve büntető eljárást az életkori sajátosságainak figyelembevételével és úgy kell lefolytatni, hogy elősegítse a fiatalkorú törvények iránti tiszteletét.102 A Be. soron kívüli eljárást rendel el, ha az ügyben a sértett kiskorú és a bűncselekmény jellege, vagy a sértett testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődése indokolja az eljárás mielőbbi lefolytatását.103 A Pp. a szülői felügyeleti jog megszüntetése iránti perekben, a kiskorúakat érintő közigazgatási ügyek elbírálásában, illetve a helyi illetékességgel eljáró gyámhivatal által a gyermek védelme érdekében hozott határozatok felülvizsgálata iránt indított perekben ír elő soronkívüliséget.104 A Ket. a kiskorú ügyfél érdekeinek veszélyeztetettsége esetén írja elő a soron kívüli eljárás kötelezettségét.105 A Gyer. számos esetben ír elő haladéktalan intézkedést, soron kívüli eljárást a gyámhatóságok részére a gyermek érdekében.106
A jogi szabályozás érvényesülésével kapcsolatban a szakemberek kifogásolják az elhúzódó eljárásokat.107 A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézeteitől és a javítóintézetektől kapott válaszok is többségében megemlítik, hogy az általuk figyelemmel kísért fiatalok esetében jellemzően nem valósul meg a soronkívüliség. Egyes eljárások akár évekig is elhúzódnak. Az elhúzódó ítélkezési idő és az előzetes fogvatartás nehezíti a nevelési célú intézkedés hatékony megvalósítását. 
A Legfőbb Ügyészség tájékoztatása szerint a nyomozás elrendelésétől a jogerős bírósági határozat meghozataláig eltelt idő alapján 2011. évben a fiatalkorú terheltek 36,89%-a, míg a vádemeléstől az első fokú bírósági határozat meghozataláig eltelt időt figyelembe véve a terheltek 65,58%-a tekintetében fejeződött be egy éven belül az eljárás.108
A Legfőbb Ügyészség részletesen kifejtette milyen hátrányokkal jár az eljárások elhúzódása:109
Próbára bocsátás alkalmazásakor, illetve felfüggesztett szabadságvesztés kiszabásakor a pártfogó felügyelet akkor lehet a leghatékonyabb, ha végrehajtásának megkezdésére a bűncselekmény elkövetésének időpontjához képest a lehető legközelebbi időpontban kerül sor. Ha az elkövetés és a joghátrány alkalmazása között hosszú idő telik el, a pártfogó felügyelet indokolatlan terhet is jelenthet a már felnőttkorba lépett és rendezett életviszonyok között élő egykori elkövető számára, míg a bűnismétlővé vált terheltek esetében az intézkedés ténylegesen súlytalannak és eleve céltalannak bizonyulhat.
Bizonyos esetekben az eljárás elhúzódása következtében a fiatal a fiatalkorúak esetében alkalmazandó többlet garanciákat, a nevelő, a társadalomba való visszailleszkedést segítő lehetőségeket veszíti el. Ha a fiatalkorúként megvalósított bűncselekmény miatti ügyben a tárgyalás kitűzése és megkezdése elhúzódik, és bírói szakban olyan üggyel kerül egyesítésre, amely felnőttkorúként elkövetett cselekmény miatt van folyamatban, a továbbiakban a fiatalkorúakra vonatkozó különös anyagi jogi és eljárási szabályok nem érvényesülnek, az ügyeket egységesen az általános szabályok szerint kell elbírálni.
A büntetőeljárás elhúzódása a végrehajtandó szabadságvesztésre ítélt fiatalkorúak esetében is jelentőséggel bír, mert ha az elítélt a szabadságvesztés megkezdésekor a huszonegyedik életévét betöltötte vagy a végrehajtás alatt tölti be, a bíróság a törvény rendelkezése folytán a szabadságvesztés végrehajtásának fokozatát a felnőtt korúakra irányadó anyagi jogi szabályok alapján állapítja meg.
Az elhúzódó eljárásokban a joghátrány alkalmazására tett ügyészi indítvány is kényszerűen igazodik az időmúláshoz, a lényegesen jobb nevelési lehetőségekkel rendelkező javítóintézeti nevelés intézkedés helyett a végrehajtandó/felfüggesztett szabadságvesztés kiszabásának veszélyét is eredményezheti.
 Gyakran előfordul, hogy bár a vádemeléskor még fennállnak a javítóintézeti nevelés alkalmazásának törvényi feltételei, az ügydöntő határozat meghozatalakor e joghátrány indítványozására és alkalmazására az eljárás alatt – a tizennyolcadik életév betöltése miatt – már nem kerülhet sor.
A fiatalkorúak kvázi különbíráskodása megszüntetésének egyik indoka az volt,110 hogy az egyenletesebb ügyeloszlás gyorsítani fogja az eljárásokat. Álláspontom szerint azonban az eljárási idő rövidítésének célját nem lehet a szakszerűség kárára megvalósítani.A fentiek értelmében megállapítom, hogy a fiatalkorúakat érintő büntetőeljárások elhúzódása sérti a gyermek mindenek felett álló érdekét, a védelemhez és gondoskodáshoz, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot.
A kísérő nélküli kiskorúak ügyében a menekültügyi eljárást soron kívül kell lefolytatni.111 A Magyar Helsinki Bizottság tapasztalatai szerint a rövidebb határidőt a hatóságok rendszerint betartják, ám ennek ellenére az eljárások 4-5 hónapig is elhúzódhatnak. A bírósági felülvizsgálati szakban előfordult, hogy a bíróság fél éven túli időpontra tudott csak tárgyalást kitűzni, ami akár további 6-9 hónappal is elnyújtotta az eljárást.
Ezek alapján a kísérő nélküli kiskorúak menekültügyi eljárásának időszerűségével kapcsolatban megállapítom, hogy menekültügyi eljárások elhúzódása sérti a gyermek mindenek felett álló érdekét, a védelemhez és gondoskodáshoz, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot.
Az AJB-2324/2012. számú jelentésemben a bírósági végrehajtási eljárásokkal kapcsolatban is megvizsgáltam a soron kívüliség elvének érvényesülését. Megállapítottam, hogy a kapcsolattartás végrehajtására vonatkozó szabályokban meghatározott, a gyámhatóság rendelkezésére álló ügyintézési határidő a gyakorlatban nem teszi lehetővé az ügy jellegével, a gyermek érintettségével összefüggésben a gyors és adekvát eljárást. Ezért felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a kapcsolattartás végrehajtása tekintetében vizsgálja meg, lehetséges-e soron kívüli, az eddigieknél rövidebb eljárási határidőket előírni ilyen ügyekben a gyámhatóság számára. 
A bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I.17.) IM rendelet nem tartalmaz előírást arra nézve, hogy az eljárást soron kívül kell végeznie az önálló bírósági végrehajtónak. Ezért felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy fontolja meg a vonatkozó IM rendelet olyan módosításának lehetőségét, amely gyermek átadására irányuló végrehajtási eljárásban is előírja, hogy az eljárást soron kívül kell végeznie az önálló bírósági végrehajtónak.

A gyermeket érintő bírósági határozatok végrehajtása tekintetében
A gyermek jogainak érvényesülését a bírósági végrehajtási eljárások tekintetében az AJB-2324/2012. számú jelentésben vizsgáltam, az abban foglalt megállapításaimat fenntartom. 
Az ESZTER Alapítvány jelen vizsgálatomhoz érkezett jelzése szerint problémát jelentenek a végrehajtásban részvevő szakemberek felkészültségének hiányosságai. A végrehajtók és a végrehajtásban közreműködő rendőrök nem rendelkeznek információval és tudással a gyermekek helyzetéről, szükségleteiről. Ezért fordulhatnak elő olyan visszásságok a végrehajtás során, mint például bilincshasználat, és fizikai erőszak a gyermekek vonatkozásában. 
Jelen vizsgálat során megállapítom, hogy a gyermekbarát végrehajtás biztosításához elengedhetetlen a végrehajtásban résztvevő szakemberek képzése és továbbképzése a gyermek lélektani, szociológiai és kognitív jellemzőivel kapcsolatban; mely felkészítés hiánya, vagy részben történő megvalósítása akadálya a gyermeki jogok maradéktalan érvényesülésének, ezáltal az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdésében rögzített jog sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

A bűncselekmények áldozatainak rehabilitációja tekintetében
Az ET Iránymutatás szerint az erőszak és bűncselekmények áldozatainak biztosítani kell különösen az egészségügyi szolgáltatást, szociális és terápiás programokat, és erről a gyermekeket és a gondozókat a megfelelő módon haladéktalanul tájékoztatni kell.112
A megkeresett civil szervezetek egyöntetűen problémaként jelezték a pszichoterápiás ellátáshoz való hozzáférés hiányát. Elégtelen a gyermekpszichológusok, a megfelelő tapasztalattal és felkészültséggel rendelkező pszichológusok, krízisellátással foglalkozó szakemberek száma. A felkészült szakemberek elérhetősége nem biztosított az ország minden részén, területi eloszlásuk egyenetlen.
Az OKRI az Áldozatsegítő Szolgálat hatékonyság-vizsgálatával kapcsolatos kutatási beszámolójában113 is megállapította: „elengedhetetlen, hogy az áldozattá válás pszichikai és mentális részét is képes legyen látni az áldozatsegítési ügyekben eljáró ügyintéző. Továbbá hogy „a krízisintervenciót, a mentális, illetve pszichológiai segítségnyújtást az áldozatsegítő szolgálat – szakembereinek ilyen irányú felkészültsége hiányában – nem tudja biztosítani.” Ezért az OKRI munkatársai is azt javasolták, hogy „szükséges lenne a jogász végzettségű munkatársak mellett szociális munkás, pszichológus foglalkoztatása is az áldozatsegítő szolgáltatás keretében. Ha erre nincs mód, legalább megyénként egy áldozatokkal foglalkozó pszichológussal szoros kapcsolat kialakítása és a munkatársak szociális ismeretekkel történő kiképzése indokolt vagy szükséges. A szociális érzékenység, és az empátiás készség elengedhetetlen alkalmazási kritériumként is megfogalmazható az áldozatsegítő munkakör betöltéséhez szükséges szkillek között.”114
A Helsinki Bizottság tapasztalatai szerint az áldozatsegítő szolgálatok felkészületlenek a kiskorú áldozatok támogatására, munkatársaik nem rendelkeznek az ehhez szükséges, kiskorúakra vonatkozó speciális tudással. A KIM tájékoztatása is alátámasztotta azt az információt, hogy az áldozatsegítés elsősorban felnőttek anyagi kárpótlását jelenti. Az AJB- 2617/2012. számú jelentésemben rámutattam arra, hogy jelenleg nincs gyermek-specifikus áldozatvédelem Magyarországon: hiányoznak a kifejezetten gyerekkorú áldozatok segítésére szolgáló jogszabályi rendelkezések, és módszertani útmutatók. 
Az áldozatsegítő szolgálatok elérhetőségével kapcsolatban azt jelezte a Helsinki Bizottság, hogy problémát jelent az ügyintézők számának csökkentése is. Az AJB- 2617/2012. számú jelentésemben megállapítottam, hogy nem minden áldozat számára elérhetők a megyeszékhelyeken működő áldozatsegítő szolgálatok, és a feladatellátást érdemben lehetővé tevő személyi feltételek sem biztosítottak. 
Ugyanezen vizsgálatomról írt jelentésemben felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy kezdeményezze a jogszabályok olyan irányú módosítását, amelyek minden áldozattá vált személy számára biztosítják az igazságügyi szolgálatok áldozatsegítői szolgáltatásaihoz való hozzáférés lehetőségét, illetve készítse elő a gyermekkorú áldozatok segítésére szolgáló jogszabályi rendelkezéseket. Kezdeményeztem a közigazgatási és igazságügyi miniszternél, hogy biztosítsa az igazságügyi szolgálatok áldozatsegítői feladatainak hatékonyabb ellátását lehetővé tevő személyi feltételeket, szükség esetén külső szakértők bevonását. Kezdeményeztem továbbá a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal elnökénél, hogy dolgozza ki a gyermekkorúak számára nyújtott áldozatsegítői szolgáltatásokra vonatkozó módszertani útmutatót.
Jelen vizsgálat során megállapítottam, hogy a gyermekbarát áldozatsegítés biztosításához elengedhetetlen az áldozatsegítő szolgálatok munkatársainak a gyermekek lélektani, szociológiai és kognitív jellemzőire vonatkozó képzése és továbbképzése, amelynek hiánya, vagy részben történő megvalósítása akadálya a gyermeki jogok maradéktalan érvényesülésének, ezáltal az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdésében rögzített jog sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

Az ingyenes és kötelező rehabilitációs és reintegrációs programok tekintetében
Az ENSZ és az Európa Tanács dokumentumai, így az Iránymutatás115 is hangsúlyozza, hogy a közösségbe visszatérés a szabályszegő fiatalok számára alapvető fontosságú, ezért a lehető legátfogóbb módon támogatni kell őket a reszocializációs folyamatban. 
A javítóintézetek számtalan reintegrációs programot valósítanak meg mindennapi munkájuk során, a befogadott fiatalok tekintetében biztosítják a rehabilitációs ellátást. A büntetés-végrehajtási intézetek a civil szervezetekkel való együttműködést említik az iskolai képzés, a pályaorientáció, a munkába állás elősegítése céljából. A pszichológus munkatársak is jelentős szerepet játszanak a szabadulás utáni életre való felkészülésben. 
A KIM a kábítószerrel összefüggő bűncselekményeket elkövető, elterelésben résztvevők számára ingyenesen rendelkezésre álló gyógykezelés, megelőzés, felvilágosítás szabályait, illetve a Pártfogó Felügyelői Szolgálat reintegrációs programokban való szerepét ismertette. Forráshiánnyal indokolta, hogy a reintegrációs programok nem elég széles körben állnak rendelkezésre. 
Az AJB-2987/2012. számú jelentésemben megállapítottam, hogy a bűnmegelőzés érdekében, a bűnelkövetők társadalomba való visszailleszkedését elősegítő rendszer nem kellően hatékony, ami a jogállamisággal összefüggő visszásságot okoz. Felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, a belügyminisztert, a nemzetgazdasági minisztert, és az emberi erőforrások miniszterét hogy a reintegráció előmozdítása érdekében – lehetőség szerint közösen, esetleg tárcaközi bizottság felállításával – vizsgálják meg az AJB-2987/2012. számú jelentésben foglalt felvetéseket, javaslatokat és tegyék meg a szükséges – jogalkotási és egyéb, általuk szükségesnek tartott intézkedéseket. Felkértem továbbá a közigazgatási és igazságügyi minisztert a pártfogó felügyelői állomány létszámának emelésére, a pártfogók tevékenységének áttekintésére és a börtönpártfogás eredményesebb, hatékony működése biztosítása érdekében általa is szükségesnek tartott intézkedések megtételére.
A Pártfogó Felügyelői Szolgálat működésének hatékonyságát az AJB-7644/2012. számú ügyben vizsgálom, melynek keretében kiemelt figyelmet fordítok a reintegráció irányaira és lehetőségeire, valamint a fiatalkorúakkal kapcsolatban alkalmazott speciális technikák (csoportos foglalkozások, tréningek, nappali foglalkoztatók, szállás) gyakorlati megvalósulására.

A gyermekbarát igazságszolgáltatás rendszeres monitorozása tekintetében
Az ET Iránymutatás szerint szükség van a gyermekbarát igazságszolgáltatásra vonatkozó jogalkotás, joggyakorlat rendszeres felülvizsgálatára és kiértékelésére. Az Iránymutatás végrehajtásának monitorozásában szerepet kell kapniuk a gyermek jogainak támogatását és védelmét ellátó civil szervezeteknek is.116
A bv. intézetek és a javítóintézetek a törvényben előírt ügyészi kontrollt, valamint a jogvédő intézmények vizsgálati lehetőségét említették. A KIM arról tájékoztatott, hogy a gyermekbarát igazságszolgáltatást komplex módon vizsgáló monitoring rendszer jelenleg nem működik, de annak létrehozását támogatja.
A fentiek értelmében megállapítom, hogy a gyermekbarát igazságszolgáltatás megvalósulását monitorozó rendszer hiánya sérti a gyermek mindenek felett álló érdekét, valamint a védelemhez és gondoskodáshoz, illetve a tisztességes eljáráshoz való jogot.

Intézkedéseim
A vizsgálatom során feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében:
Az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a koordinációja alatt működő, Gyermekbarát Igazságszolgáltatás Munkacsoport bevonásával
-	intézkedjen a megfelelő multidiszciplináris közös értékelési keretrendszer kidolgozásáról;
-	a képzőhelyek (MBE, Ügyészképző, stb.) és a civil szervezetek további bevonásával vitassa meg, hogy miként lehetne a rendszeres interdiszciplináris képzést a jelenlegi képzési programokba integráltan, az érintett szakmák tekintetében biztosítani; tegye meg a szükséges intézkedéseket a képzési program kidolgozása és megvalósítása érdekében;
-	ugyancsak a képzőhelyek (MBE, Ügyészképző, stb.) és a civil szervezetek bevonásával gondoskodjon a különböző eljárásokhoz igazodó gyermekbarát nyelvű tájékoztató anyagok kidolgozásáról, valamint vitassák meg, hogy miként lehetne a meglévő képzési tervekbe beilleszteni 
- a gyermekek korának, érettségének megfelelő kommunikációval kapcsolatos képzéseket,
- a gyermek mindenek felett álló érdekének megfelelő, és szükségleteit szem előtt tartó gyermekbarát meghallgatás átfogó, kötelező, gyakorlati megközelítést is alkalmazó képzését,
- a végrehajtásban részvevő szakemberek számára a gyermek mindenek felett álló érdekének megfelelő és szükségleteit szem előtt tartó gyermekbarát végrehajtásról szóló képzést, illetve továbbképzést,
- az áldozatsegítő szolgálatok munkatársainak a gyermek mindenek felett álló érdekének megfelelő és szükségleteit szem előtt tartó gyermekbarát áldozatsegítésről szóló képzést, illetve továbbképzést, és
tegye meg a szükséges intézkedéseket a képzések kidolgozása és megvalósítása érdekében;
-	tárja fel a másodlagos viktimizáció okait, és azokra figyelemmel – pl. az oktatás, képzés eszközével; a szakmai protokollok megalkotásával – dolgozza ki megelőzésének eszközeit és rendszeresen vizsgálja felül azok gyakorlati megvalósulását;
-	elemezze a gyermekeket érintő eljárások elhúzódásának okait, fogalmazzon meg a soron kívüliséget ténylegesen lehetővé tevő javaslatokat az illetékes szervek részére, és dolgozza ki, illetve valósítsa meg a soron kívüliség érvényesülésének rendszeres monitorozását;
-	civil szervezetek bevonásával hozzanak létre egy a gyermekbarát igazságszolgáltatás megvalósulását folyamatosan vizsgáló monitoring rendszert, állapítsák meg működésének szabályait, biztosítsák annak feltételeit.

Az Ajbt. 37.§-a alapján javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy fontolja meg a szabálysértési törvény olyan tartalmú módosítását, melynek révén a mediáció a szabálysértési eljárás során is biztosítottá válik.
Az Ajbt. 31.§ (1) bekezdése alapján felkérem a belügyminisztert, hogy
-	fontolja meg a kísérő nélküli kiskorúak életkor meghatározásával kapcsolatban – az AJB-7120/2009. számú jelentésemben foglaltakat fenntartva, és az újabb hozzám érkezett jelzésekre is tekintettel – a nemzetközi előírásoknak és gyakorlatnak megfelelő – a gyermek pszichés érettségére, valamint az etnikai és kulturális szempontokra is kiterjedő – életkor meghatározás jogi szabályozásának megteremtését mind a menekültügyi, mind az idegenrendészeti eljárások vonatkozásában; és az alkalmazás protokolljának létrehozása érdekében javasolom egy szakértői munkacsoport összehívását;
-	civil szervezeteket is bevonva tárja fel a kísérő nélküli kiskorúak menekültügyi eljárásai elhúzódásának okait, és vizsgálja meg a soron kívüliség megvalósításának lehetséges módjait.
Egyes médiaszolgáltatók gyermekek magánéletének és személyes adatainak nyilvánosságra hozatala vonatkozásában elkövetett – akár ismételt – jogsértései miatt megfontolásra javasolom a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Médiatanácsának, hogy – a 2012-es tematikus évre is tekintettel – szervezzen képzést a médiaszolgáltatók számára, melyen az ORTT 2003-as ajánlása mentén ismertessék a fiatalkorúak és a gyermekek médiabeli megjelenítésére, szerepeltetésére vonatkozó előírásokat és a Médiatanács releváns határozatait.

Budapest, 2012. december 12.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1:
Az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának Iránymutatása a Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról117 (Elfogadva a Miniszteri Bizottsága által 2000. November 17-én, a miniszterek képviselőinek 1098. találkozóján)

Preambulum
A Miniszteri Bizottság

Figyelembe véve, hogy az Európa Tanács célja a tagállamok közötti nagyobb fokú egység elérése, különösen a jogi ügyekre vonatkozó közös szabályok elfogadásának támogatása révén;
Figyelembe véve a gyermekek jogait védő és támogató, az európai standardok hatékony alkalmazásának szükségességét biztosító, már létező, kötelező erejű, univerzális dokumentumokat, így különösen:
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1951. évi, a menekültek helyzetéről szóló egyezményét;
-	az 1966. évi Polgári és Politikai jogok Nemzetközi Egyezségokmányát
-	az 1966. évi Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmányát;
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1989. évi, a Gyermek Jogairól szóló Egyezményét;
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének 2006. évi, a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló Egyezményét;
-	az Emberi Jogok és Alapvető Szabadságok védelméről szóló Egyezményt (1950, ETS No. 5) (a továbbiakban az “ECHR”);
-	az Európai Egyezményt a gyermek jogainak gyakorlásáról (1996, ETS No. 160);
-	a módosított Európai Szociális Kartát (1996, ETS No. 163);
-	az Európa Tanács Egyezményét a gyermekek kapcsolattartásáról (2003, ETS No. 192);
-	az Európa Tanács Egyezményét a gyermekek védelméről a szexuális kizsákmányolás és a szexuális bántalmazás ellen (2007, CETS No. 201);
-	A gyermekek örökbefogadásáról szóló Európai Egyezményt (módosított) (2008, CETS No. 202);
Figyelembe véve, hogy, mint azt az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetjoga is garantálja, egy demokratikus társadalomban minden személynek joga van az igazságszolgáltatáshoz való hozzáféréshez és a tisztességes tárgyaláshoz – annak minden elemével (így különösen a megfelelő tájékoztatáshoz, a meghallgatáshoz, a törvényes védelemhez és a képviselethez való joggal) együtt – ugyanúgy érvényes a gyermekekre is, figyelembe véve azonban saját nézeteik kialakítására vonatkozó képességüket;
Felelevenítve az Emberi Jogok Európai Bíróságának vonatkozó esetjogát, az Európa Tanács egyéb intézményeinek és testületeinek döntéseit, jelentéseit vagy más dokumentumait, beleértve a Kínzás és az embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód megelőzésére vonatkozó Európai Bizottsági (CPT) ajánlásokat, valamint az Európa Tanács Emberi Jogi Biztosának nyilatkozatait és véleményeit, továbbá az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésének különböző ajánlásait;
Figyelembe véve a Miniszteri Bizottságnak, a gyermekek jogait illetően a tagállamok felé tett különböző ajánlásait – beleértve a Rec(2003)5 Ajánlást a menekültek fogvatartásával kapcsolatos intézkedésekről, a Rec(2003)20 Ajánlást a fiatalkorú bűnözés kezelésének új módjairól és a fiatalkorú igazságszolgáltatásról, a Rec(2005)5 Ajánlást az intézetekben élő gyermekek jogairól, a Rec(2006)2 Ajánlást az európai börtönszabályokról, a CM/Rec(2008)11 Ajánlást a szankciók vagy intézkedések hatálya alatt álló fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozó európai szabályokról, és a CM/Rec(2009)10 Ajánlást a gyermekek erőszaktól való védelmét célzó integrált nemzeti stratégiák politikai irányelveiről;
Felidézve a 2. számú határozatot a gyermekbarát igazságszolgáltatásról, melyet az Európai Igazságügy-miniszterek 28. Konferenciája fogadott el (Lanzarote, 2007. október);
Figyelembe véve az Egyesült Nemzetek Szervezetének a gyermekek jogai védelmének fontosságát garantáló dokumentumait, úgy, mint:
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének a fiatalkorúak igazságszolgáltatás igazgatására vonatkozó Standard minimum szabályai („Beijingi Szabályok”, 1985);
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének szabályai a szabadságuktól megfosztott fiatalkorúak védelmére („Havannai Szabályok”, 1990);
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének irányelvei a fiatalkorú bűnözés megelőzésére („Riyadi Irányelvek”, 1990);
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének irányelvei a gyermek áldozatok és tanúk részvételével folyó igazságszolgáltatási ügyekben (ECOSOC Res 2005/20, 2005);
-	az Egyesült Nemzetek Szervezete Főtitkárának irányadó feljegyzése: az ENSZ viszonyulása a gyermekeket érintő igazságszolgáltatásához (2008);
-	az Egyesült Nemzetek Szervezetének irányelvei az alternatív gyermekfelügyelet megfelelő alkalmazásáról és feltételeiről (2009);
-	az emberi jogokat védelmező és támogató nemzeti intézmények helyzetével és működésével kapcsolatos elvek („Párizsi Elvek”);

Felelevenítve – a tagállamok magasabb standardok, illetve kedvezőbb intézkedések bevezetésében vagy alkalmazásában történő akadályozása nélkül történő – a gyermekek jogait érintő létező, kötelező erejű normák hatékony végrehajtása garantálásának szükségességét;
Utalva az Európa Tanács “Építsünk Európát” Programjára;
Elismerve a tagállamok által mutatott haladást a gyermekbarát igazságszolgáltatása alkalmazása felé;
Nem utolsó sorban figyelembe véve az igazságszolgáltatási rendszerben a gyermekek előtt álló létező akadályokat, mint például, többek között, a nem létező, esetleg részleges vagy feltételes törvényi jogot az igazságszolgáltatáshoz való hozzáféréshez, az eljárások sokféleségét és összetettségét, a különböző alapokon nyugvó lehetséges diszkriminációt;
Felidézve a gyermekek másodlagos áldozattá válása megelőzésének szükségességét az igazságszolgáltatási rendszer keretében a gyermekek részvételével folyó vagy őket érintő eljárások során;
Felhívva a tagállamokat, hogy kivizsgálják a létező szakadékokat és problémákat, és azonosítsák azokat a területeket, ahol a gyermekbarát igazságszolgáltatás elveit és gyakorlatát be kellene vezetni;
Tekintetbe véve azon gyermekek nézeteit és véleményét, akikkel a tagállamokban az Európa Tanács konzultált;
Figyelembe véve, hogy az iránymutatások a törvényekben és a gyakorlatban meglévő hiányosságok gyakorlati orvoslatainak megkereséséhez történő hozzájárulást célozzák;
Elfogadja a következő iránymutatásokat, annak érdekében, hogy gyakorlati eszközként szolgáljanak a tagállamok kezében a bírósági és a nem-bírósági rendszereiknek a gyermekek különleges jogaihoz, érdekeihez és szükségleteihez történő hozzáigazítására, továbbá felhívja a tagállamokat mindezeknek, a gyermekekért felelős vagy a gyermekek igazságszolgáltatási jogaiban másképpen érintett minden hatóság közötti széleskörű elterjesztésének biztosítására.

I. Hatály és cél
1. Az iránymutatások a gyermek helyének és szerepének, nézeteinek, illetve a gyermek szükségleteinek a bírósági eljárásokat, valamint ezen eljárások alternatíváit érintő kérdéseivel foglalkoznak.
2. Az iránymutatások egyenlően érvényesek minden kompetens testület és szolgálat előtt folyó büntető, polgári, vagy közigazgatási eljárásban és minden helyzetben, melyekbe a gyermekek – bármely okból és bármely képességeiket érintően – nagy valószínűséggel kerülhetnek.
3. Az iránymutatások annak biztosítását célozzák, hogy bármely ilyen eljárás során a gyermekek jogait – ezek között a tájékoztatáshoz, a képviselethez, a részvételhez és a védelemhez való jogot – teljes mértékben tiszteletben tartsák, a gyermek érettségének és felfogóképességének, valamint az ügy körülményeinek megfelelő figyelembe vételével. A gyermekek jogainak tiszteletben tartása nem veszélyeztetheti a többi részes fél jogait.

II. Meghatározások
Ezen iránymutatások alkalmazásakor (a továbbiakban „az iránymutatás”) a gyermekbarát igazságszolgáltatás tekintetében a következő meghatározások az irányadóak:
a. Gyermek minden 18 év alatti személy;
b. Szülő: a nemzeti jog szerint szülői felelősséggel bíró személy(ek). Amennyiben a szülő(k) nincs(enek) jelen vagy nem visel(nek) tovább szülői felelősséget, a szülő szerepét betöltheti egy gondviselő vagy egy kijelölt törvényes képviselő;
c. A gyermekbarát igazságszolgáltatás: olyan igazságszolgáltatási rendszerre utal, amely biztosítja a gyermekek jogainak tiszteletben tartását és hatékony védelmét, figyelembe véve az alábbiakban felsorolt elveket, tekintetbe véve a gyermek érettségét, értelmi képességét és az ügy körülményeit. Ez az igazságszolgáltatás megfelel a kor elvárásainak, gyors, a gyermekek jogainak tiszteletben tartása mellett a gyermekek jogaira és szükségleteire koncentrál, beleértve a tisztességes eljáráshoz való jogot, az eljárásban való részvételt, a magánélet, a családi élet, az integritás és méltóság tiszteletben tartását.

III. Alapvető elvek
1. Az iránymutatások a preambulumban hivatkozott eszközök által őrzött meglévő elvekre, valamint az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetjogára épülnek.
2. Ezeket az elveket a következő szakaszok továbbfejlesztik, és egyenlően érvényesek ezen iránymutatás minden fejezetére.

A. Részvétel
1.Tiszteletben kell tartani minden gyermek jogát ahhoz, hogy tájékoztatást kapjanak jogaikról, hogy megfelelő hozzáférés álljon rendelkezésükre az igazságszolgáltatáshoz, és hogy a részvételükkel folyó vagy őket érintő eljárásokban kikérjék véleményüket, meghallgassák őket,. Ebbe beletartozik a gyermekek nézeteinek megfelelő súllyal történő figyelembevétele, észben tartva érettségüket és bármely természetű kommunikációs nehézségeiket, annak érdekében, hogy ez a részvétel érdemi legyen.
2. A gyermekeket teljes értékű jogalanynak kell tekinteni és akként kell kezelni, továbbá oly módon kell feljogosítva lenniük valamennyi joguk gyakorlására, amely számításba veszi saját nézeteik kialakítására vonatkozó képességüket, valamint az ügy körülményeit.

B. A gyermek legfőbb érdeke
1. A tagállamoknak garantálniuk kell a gyermekek arra való jogának érvényesülését, hogy az részvételükkel folyó vagy őket érintő minden ügyben a gyermekek legfőbb érdeke legyen az elsődleges szempont.
2. A szereplő vagy érintett gyermekek legfőbb érdekének felmérésében:
a.	nézeteiknek és véleményüknek megfelelő súlyt kell adni;
b.	a gyermek minden más jogát, úgy mint a méltósághoz, szabadsághoz és egyenlő bánásmódhoz való jogot mindenkor tiszteletben kell tartani;
c.	minden releváns hatóságnak egy átfogó megközelítést kell elfogadnia azon célból, hogy minden szóban forgó érdeket megfelelően számításba vegyenek, beleértve a pszichológiai és fizikai jólétet, valamint a gyermek jogi, szociális és gazdasági érdekeit.
3. Az azonos eljárásban vagy ügyben szereplő minden gyermek legfőbb érdekét külön fel kell mérni és ki kell egyensúlyozni az egyes gyermekeknek az esetlegesen egymásnak ellentmondó érdekeit, minden gyermek legfőbb érdekének kibékítése szándékával.
4. Bár a bírói hatóságok rendelkeznek a végső döntés meghozatalának hatáskörével és felelősségével, a részvételükkel folyó eljárások során azonban – ahol szükséges – a gyermekek legfőbb érdeke felmérése érdekében a tagállamoknak közös erőfeszítéseket kell tenniük egy multidiszciplináris megközelítés kialakítására.

C. Méltóság
1. A gyermekeket bármely eljárás vagy eset során gondosan, érzékenyen, tisztességesen és tisztelettel kell kezelni, különös figyelmet fordítva személyes helyzetükre, jólétükre, különleges szükségleteikre, fizikai és pszichológiai integritásuk teljes tiszteletben tartására. Bármilyen módon kerüljenek kapcsolatba bírósági vagy nem-bírósági eljárásokkal vagy más beavatkozásokkal, meg kell adni nekik ezt a bánásmódot, tekintet nélkül jogi helyzetükre és képességükre bármely eljárásban vagy esetben.
2. A gyermekek nem vethetők alá kínzásnak, embertelen vagy megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek.

D. Védelem a diszkrimináció ellen
1. A gyermekek jogai bármely ok alapján történő megkülönböztetés nélkül biztosítandók, úgy mint nem, faj, bőrszín, etnikai háttér, kor, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, társadalmi-gazdasági háttér, a szülő(k) helyzete, kapcsolat nemzeti kisebbséggel, birtok, születés, szexuális orientáció, nemi identitás vagy egyéb helyzet.
2. Szükséges lehet különleges védelmet és segítséget nyújtani a sebezhetőbb gyermekek – úgy mint migráns, menekült vagy menedékkereső, egyedüli („kísérő nélküli”), fogyatékossággal élő, hajléktalan és utcagyermekek, roma, továbbá intézetben lévő gyermekek részére.

E. Jogállamiság
1. A jogállamiság elve éppen olyan teljes körűen érvényes a gyermekekre, mint a felnőttekre.
2. A tisztességes eljárás elemei, úgy, mint a törvényesség és az arányosság elve, az ártatlanság vélelme, a tisztességes tárgyaláshoz való jog, a jogi tanácshoz való jog, a bíróságokhoz való hozzáférés joga és a fellebbezés joga), éppen úgy garantálandók a gyermekek számára, ahogyan garantálva vannak a felnőtteknek, nem minimalizálhatók vagy tagadhatók meg a gyermek legfőbb érdekére hivatkozással. Ez minden bírósági és nem-bírósági és közigazgatási eljárásra érvényes.
3.A gyermekeknek joguk van megfelelő, független és hatékony panaszmechanizmusokhoz való hozzáférésre.

IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás a per/eljárás előtt, alatt és után
A. A gyermekbarát igazságszolgáltatás alapvető elemei
1.Tájékoztatás és tanácsadás
1. Az igazságszolgáltatási szervek és más hatóságok (pl. rendőrség, bevándorlási-, oktatási-, egészségügyi-, szociális szolgáltatások) előtti eljárás kezdetekor és az eljárás folyamán a gyermekeket és szüleiket haladéktalanul és a megfelelő módon tájékoztatni kell:
- A jogaikról, különös tekintettel a gyermekek jogaira azokban a bírósági és nem bírósági eljárásokban, amelyekben érintett lehet, fel kell világosítani a jogai megsértése esetén igénybe vehető jogorvoslati lehetőségekről, beleértve a bírósági vagy nem bírósági eljárásba történő beavatkozás lehetőségét. Az információknak tartalmaznia kell az eljárás lehetséges időtartamát, valamint a fellebbezés és az egyéb független jogorvoslati mechanizmusok igénybevételének lehetőségét;
- A rendszerről és az eljárásról, különös tekintettel arra, hogy a gyermek milyen szerepet játszhat az eljárásban, illetve annak különböző szakaszaiban;
- A bírósági vagy a más eljárásban való részvétel esetén a gyermeket védő és támogató mechanizmusokról;
- Az adott bíróság előtti vagy azon kívüli eljárás alkalmasságáról és lehetséges következményeiről;
- A panaszok felügyeletéről, illetve nyomon követéséről;
- A bírósági eljárás illetve más releváns eljárások időpontjáról és helyéről, ha azon a gyermek személyesen jelen lehet;
- Az eljárás vagy a beavatkozás általános menetéről és kimeneteléről;
- A rendelkezésre álló védelmi intézkedésekről;
- A gyermeket érintő döntések felülvizsgálatának lehetőségéről;
- A létező, az elkövetőtől, az államtól perben vagy más alternatív polgári és egyéb eljárásban igényelhető kártérítési lehetőségekről;
- A rendelkezésre álló szolgáltatásokról (pszichológiai, szociális, tolmácsolás, fordítás) vagy támogatást nyújtó szervezetről, valamint adott esetben ezen szolgáltatások mellett a rendkívüli pénzügyi támogatáshoz történő hozzáférésről;
- A gyermek legfőbb érdekeit a lehető legnagyobb mértékben védő speciális rendelkezésekről abban az esetben, ha lakóhelye másik államban van.
2. A tájékoztatást és a tanácsadást a gyermek korának és érettségének megfelelően, a nemi és kulturális különbségek figyelembe vételével, az általa értett nyelven kell megtenni.
3. A gyermeket, a szülőt és a törvényes képviselőt közvetlenül kell tájékoztatni. A tájékoztatásnak nem lehet alternatívája, ha a szülő közli azt a gyermekkel.
4. A jogilag releváns információkat tartalmazó gyermekbarát anyagokat és a speciális információs szolgáltatásokat (pl. speciális weboldalak, segélyvonalak) széles körben hozzáférhetővé kell tenni.
5. A gyermekkel szembeni vádakról, azok felmerülését követően, haladéktalanul tájékoztatni kell mind a gyermeket, mind a szülőt oly módon, hogy megértsék a vád lényegét és annak lehetséges következményeit.

2. A magánélet és a családi élet védelme
6. A bírósági, nem bírósági vagy más eljárásban érintett gyermek magánéletét és személyes adatait a nemzeti joggal összhangban védeni kell. Ez azt jelenti, hogy – különösen a sajtóban – semmilyen információt vagy személyes adatot nem lehet közzétenni vagy nyilvánosságra hozni, amelyből közvetlenül vagy közvetve megállapítható a gyermek személyazonossága, ideértve a fényképeket, a gyermekről vagy a családjáról szóló részletes leírásokat, hang- és videófelvételeket.
7. A tagállamoknak jogszabályokkal vagy felügyeleti intézkedésekkel meg kell akadályozniuk a személyiségi jogoknak a sajtó által a 6. pontban foglaltak szerinti megsértését.
8. A tagállamoknak korlátozott hozzáférést kell biztosítaniuk az eljárásban érintett gyermekek személyes és különleges adatait tartalmazó nyilvántartásokhoz. Ha felmerül a személyes és különleges adatok továbbításának szükségessége, akkor az erre vonatkozó eljárást a tagállamoknak kell meghatározniuk az adatvédelmi szabályokkal összhangban, a gyermek érdekeinek figyelembe vételével.
9. Ha a bírósági vagy más eljárásban a gyermek meghallgatása szükséges vagy ő szolgáltat bizonyítékokat, akkor ezt lehetőleg zárt ülésen kell megtenni. A szabályok szerint itt, csak a közvetlenül érintettek lehetnek jelen, feltéve, hogy az nem jelent akadályt a gyermek számára a bizonyítékok szolgáltatásában.
10. A gyermekekkel foglalkozó szakembereknek szigorú titoktartási szabályoknak kell megfelelniük, kivéve, ha ez kockázattal jár a gyermek számára.

3. Biztonság, különleges megelőző intézkedések
11. Minden bírósági és más eljárásban a gyermekeket védeni kell, különösen a megfélemlítéstől, a megtorlástól vagy a másodlagos viktimizációtól.
12. Annak érdekében, hogy a gyermekekkel való együttműködés biztosított legyen, ha szükséges, a gyermekekkel foglalkozó szakembereket – a bírói függetlenség sérelme nélkül – a nemzeti jognak megfelelően rendszeresen ellenőrizni kell.
13. Különleges óvintézkedéseket kell alkalmazni azon gyermekek esetében, ahol a feltételezett elkövető a szülő, családtag vagy a gondozó.

4. A szakemberek képzése
14. A különböző korú gyermekek jogairól és szükségleteiről, valamint a gyermekekhez igazodó eljárásról minden gyermekekkel foglalkozó szakembernek interdiszciplináris képzést kell kapnia.
15. A gyermekekkel közvetlen kapcsolatban álló szakembereket képezni kell arra is, hogy koruknak és fejlettségi szintjüknek megfelelően tudjanak kommunikálni a gyermekekkel, különös tekintettel arra, amikor sebezhető állapotban vannak.

5. Multidiszciplináris megközelítés
16. A szoros együttműködés érdekében – a gyermekek családi és magánéletében tiszteletben tartása mellett – a szakembereket arra kell ösztönözni, hogy képet alkothassanak a gyermekről, valamint jogi, pszichológiai, szociális, érzelmi, fizikai értékelést alakítsanak ki róla.
17. A gyermekekkel foglalkozó szakemberek (pl. jogászok, pszichológusok, rendőrök, szociális munkások, mediátorok) számára a perekben vagy más eljárásokban közös értékelési keretrendszert kell létrehozni, amely biztosítja a gyermekek számára legkedvezőbb döntések meghozatalát, és a lehető legjobban figyelembe veszi a gyermekek érdekeit.
18. A multidiszciplináris megközelítés során is tiszteletben kell tartanai a szakmai titoktartási szabályokat.

6. Szabadságelvonás
19.A szabadságelvonás valamennyi formáját a gyermekekkel szemben csak kivételes eszközként és a lehető legrövidebb ideig lehet alkalmazni.
20.A szabadságelvonás során a gyermekeket el kell különíteni a felnőttkorúaktól. Gyermekeket felnőttkorúakkal együtt csak kivételes okból lehet együtt fogvatartani és csak akkor, ha ez szolgálja a gyermek legfőbb érdekeit. A gyermeket mindig az igényeinek megfelelő körülmények között kell fogvatartani.
21.Mivel a szabadságuktól megfosztott gyermekek különösen sebezhetőek, fontos a családi kapcsolatok és a társadalmi integráció biztosítása, ezért a hatóságoknak – az egyetemes és az európai eszközökre tekintettel is – tiszteletben kell tartaniuk és aktívan védeniük kell a gyermekek jogait. Egyéb jogok mellett a gyermekek számára különösen biztosítani kell:
a.A szülőkkel, családdal, barátokkal való kapcsolattartás, látogatás és levelezéskorlátozása során csak a gyermek legfőbb érdeke szerint és az igazságszolgáltatás érdekének védelmében lehet eljárni. Ezen jogok korlátozás soha nem alkalmazható büntetésként.
b.Biztosítani kell a megfelelő oktatásban, pályaválasztási tanácsadásban, szakképzésben, egészségügyi ellátásban való részvételt, a gondolat, lelkiismeret és vallásszabadságot, a szabadidős tevékenységekhez való hozzáférést, beleértve a testnevelést és a sportot.
c.Hozzáférést kell biztosítani az olyan programokhoz, amelyek a gyermekeket előre felkészítik a közösségbe való visszatérésre, teljes figyelmet fordítanak az érzelmi és fizikai szükségleteikre, a családi kapcsolatokra, a lakhatásra, oktatásra, foglalkoztatásra és a társadalmi-gazdasági státuszra.
22.A kapcsolatokkal nem rendelkező kiskorúak esetén – ideértve a menekülteket, családjuktól elszakított gyermekeket – a szabadságelvonás- kizárólag a tartózkodási hely hiányára alapozva soha nem lehet indokolt.

B. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárást megelőzően
23.A büntetőjogi felelősség alsó korhatára nem lehet túl alacsony, és azt törvényben kell meghatározni.
24.Amennyiben azok jobban szolgálják a gyermekek érdekeit, ösztönözni kell a bírósági eljárás alternatíváit, a közvetítést, elterelést, valamint az alternatív vitarendezési módokat. 
25.A gyermeket alaposan tájékoztatni kell arról, hogy vagy bírósági eljárást, vagy a bírósági eljáráson kívüli alternatívákat vehet igénybe. A tájékoztatásnak a választási lehetőségek lehetséges következményeire is ki kell terjednie. A gyermekek számára biztosítani kell, hogy a választási lehetőségek közötti döntéshez jogi tanácsot vagy más jellegű segítséget kaphassanak. A döntés meghozatalánál figyelembe kell venni a gyermek véleményét.
26.A bírósági eljárás alternatíváinak azonos szintű jogi garanciákat kell biztosítania. A gyermekek jogait – ezen iránymutatásban foglaltaknak megfelelően – tiszteletben kell tartani, azt valamennyi jogi eszköznek azonos módon kell garantálnia a bíróságon és azon kívül is.

C. A gyermekek és a rendőrség
27.A rendőrségnek tiszteletben kell tartania a gyermekek személyiségi jogait és méltóságát, figyelembe kell venni a koruknak és érettségüknek megfelelő, illetve esetleges különleges igényeiket, amelybe értendő a testi-szellemi fogyatékosság vagy a kommunikációs nehézségek.
28.Ha a rendőrség letartóztat egy gyermeket, őt a korának és érettségének megfelelő módon tájékoztatni kell a fogvatartás okairól. Biztosítani kell számára ügyvéd igénybevételét, illetve a szülőkkel és más bizalmi személyekkel való kapcsolattartást.
29.A szülőket is tájékoztatni kell a gyermek őrizetbevételéről, annak okairól, és meg kell kérni, hogy jöjjenek a gyemekért a rendőrállomásra.
30.Az őrizetbe vett gyermeknek nem lehet a bűnözői magatartásra vonatkozó kérdéseket feltenni, vagy bármilyen nyilatkozatot vele aláíratni, kivéve ügyvéd, vagy szülő, vagy bizalmi személy jelenlétében. A szülőt illetve bizalmi személyt ki lehet zárni, ha a bűnözői magatartásban való részvétellel vagy az igazságszolgáltatás akadályozásával gyanúsítható.
31.A rendőrségnek a fogvatartás során biztosítania kell a gyermekek elkülönítését a felnőttkorúaktól.
32.A hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyermekeket biztonságos és szükségleteiknek megfelelő körülmények között tartsák fogva.
33.A tagállamokban az ügyészeknek – feltéve, hogy a jogkörükbe tartozik – biztosítaniuk kell a gyermekbarát igazságszolgáltatás érvényesülését az egész nyomozási szakaszban.

D. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárásban
1. A bírói úthoz való hozzáférés és a bírósági eljárás
34.A gyermekeknek, mint a jogok hordozóinak, jogaik gyakorlása során, illetve azok sérelme esetén szükségük lehet orvoslásra. A nemzeti jogoknak meg kell könnyíteniük a jogaikat jól ismerő vagy jogaikkal tisztában lévő gyermekek számára a bírói úthoz való hozzáférést, a jogok védelme érdekében igénybe vehető jogorvoslatot és a megfelelő jogi tanácsadást.
35.A bírói úthoz való hozzáférés minden akadályát, mint pl. a költség vagy a jogi képviselet hiánya, meg kell szüntetni.
36.A gyermekek sérelmére elkövetett speciális bűncselekmények esetén, illetve egyes polgári vagy családjogi esetekben, ha szükséges, akkor is biztosítani kell a bírósági utat, ha a gyermek időközben nagykorúvá vált. A tagállamokat ezért ösztönözni kell korlátozó szabályaik felülvizsgálatára.

2. Jogi tanácsadás és képviselet
37.A gyermeknek saját jogán biztosítani kell a jogi tanácsadást és a képviseletet, ha a gyermek és a szülők vagy más érintett felek között érdekellentét áll fenn.
38.A gyermekek számára legalább ugyanolyan vagy enyhébb feltételek mellett kell biztosítani az ingyenes jogsegély lehetőségét, mint a felnőttkorúak esetén.
39.A gyermeket képviselő ügyvédnek folyamatos képzést kell kapnia a gyermekek jogairól, és arról, hogy képes legyen a gyermekekkel az ő értelmi fejlettségének megfelelően kommunikálni.
40.A gyermeket jogokkal rendelkező teljes jogú ügyfélnek kell tekinteni és a gyermeket képviselő ügyvédnek közvetítenie kell a gyermek véleményét.
41.Az ügyvédnek tájékoztatnia kell a gyermeket és meg kell magyaráznia véleménye lehetséges következményeit.
42.Azokban az esetekben, ahol a szülő és a gyermek között érdekellentét van, az illetékes hatóságoknak ügygondnokot vagy másik képviselőt kell kijelölniük a gyermek érdekeinek érvényesítésére.
43.A szülőktől függetlenül biztosítani kell a megfelelő képviseletet és jogokat, különösen akkor, ha az eljárás a szülők, családtagok vagy a gondozó ellen folyik.

3. A meghallgatáshoz és véleménynyilvánításhoz való jog
44.A bíráknak biztosítaniuk kell a gyermek meghallgatáshoz való jogát minden őt érintő ügyben, ha őt meghallgathatják, vagy ha meghallgatása az adott kérdés jobb megítéléséhez szükséges. Az e célból alkalmazott eszközöket az ügyhöz kapcsolódóan a gyermek értelmi szintjének, kommunikációs képességének megfelelően kell alkalmazni. A gyermekkel mindazon kérdésekről konzultálni kell, amelyekben meg akarják hallgatni. 
45.A gyermek nézeteit és véleményét megfelelő súllyal és korának, érettségének megfelelően kell értékelni.
46.A meghallgatáshoz való jog a gyermeknek joga, és nem kötelessége.
47.A gyermek meghallgatását nem lehet az életkorára tekintettel korlátozni. Ha a gyermek kezdeményezi, hogy az őt érintő ügyben meghallgassák, akkor a bíróság nem tilthatja meg, hogy a gyermek kifejtse nézeteit, kivéve, ha a gyermek legfőbb érdeke azt kívánja meg.
48.A gyermeknek minden szükséges információt meg kell adni arról, hogy miként élhet hatékonyan a meghallgatáshoz való jogával. Azt is el kell magyarázni azonban, hogy meghallgatásuk és kifejtett nézeteik nem feltétlenül befolyásolják a végső döntést.
49.A gyermekeket érintő ítéleteket és bírósági döntéseket a gyermek által értett nyelven el kell magyarázni és meg kell indokolni, különösen azokat a határozatokat, ahol nem vették figyelembe/vagy nem követték a gyermek véleményét.

4. Az indokolatlan késedelem elkerülése
50.A jogállamiság tiszteletben tartása mellett, minden gyermeket érintő eljárásban a sürgősség elvét kell alkalmazni, hogy a ügy a lehető leggyorsabban megoldódjon és védje a gyermek érdekeit.
51.A családi kapcsolatokra vonatkozó hátrányos következmények elkerülése érdekében családjogi esetekben ezt a bíróságnak különös szorgalommal kell gyakorolnia. 
52.Ha szükséges, az igazságügyi szervek ideiglenes intézkedést vagy előzetes ítéletet hozhatnak azzal, hogy azt később felül lehet vizsgálni.
53.A jogszabályokkal összhangban a hatóságoknak lehetőség szerint olyan határozatot kell hozniuk, amelyek azonnal végrehajthatók, de csak abban az esetben, ha ez szolgálja a legjobban a gyermek érdekeit.

5. Az eljárás szervezete, gyermekbarát környezet és gyermekbarát nyelv.
54.Minden eljárásban, amennyire csak lehet, figyelembe kell venni a gyermekek életkorát, speciális szükségleteit, érettségét, értelmi szintjét és a lehetséges kommunikációs nehézségeiket. A gyermekeket érintő ügyekben figyelembe kell venni a gyermekek érzékeny beállítódását és kerülni kell a megfélemlítést.)
55.A bírósági eljárás kezdete előtt a gyermekekkel meg kell ismertetni a bíróság elrendezését, a berendezéseket és a résztvevők személyét és szerepét.
56.A gyermek életkorának és értelmi fejlettségének megfelelő nyelvet kell használni.
57.Amikor a bírósági vagy más eljárásban a gyermekek meghallgatására kerül sor, vagy kérdéseket tesznek fel neki, akkor a bírónak vagy más szakembereknek tisztelettel és érzékenységgel kell közelednie a gyermekhez.
58.A gyermek számára lehetővé kell tenni, hogy szüleivel vagy egy általa választott személlyel együtt legyen, kivéve, ha indokolt határozatban nem rendelkeznek az ellenkezőjéről.
59.A meghallgatások módszerei, mint pl. videó vagy hangfelvétel, vagy a tárgyalás előtti meghallgatás bizonyítékként elfogadható és felhasználható.
60.A gyermeket, amennyire csak lehet, védeni kell az ártalmas képektől és információktól. A gyermekre ártalmas képek és információk kizárásáról való döntéshez a bíró kikérheti más szakemberek, pl. pszichológusok és szociális munkások véleményét.
61.A bírósági ülést, ha azon gyermekek is részt vesznek, a gyermekekhez igazítva kell megtartani, úgy, hogy végig követni tudják: (így) rendszeresen szüneteket kell tartani és a meghallgatások sem tarthatnak túl sokáig. A gyermekek részvételének megkönnyítése érdekében a minimálisra kell csökkenteni a zavaró tényezőket.
62.Amennyire indokolt és lehetséges a váróhelyiségek és azon helységek között, ahol a meghallgatást tartják, gyermekbarát környezetet kell biztosítani.
63.A gyermekekkel kapcsolatos jogviták elbírálására speciális bíróságokat (vagy kamarákat), eljárást és intézményeket kell kialakítani. Ebbe beletartozhatnak a rendőrség, az igazságszolgáltatás, a bírósági rendszer és az ügyészség szakosított szervei is.

6. Bizonyítékok/ gyermekek nyilatkozatai
64. A gyermekek nyilatkozatainak összegyűjtését és ki/meghallgatásukat a lehető legjobban képzett szakembereknek kell végrehajtani. Minden erőfeszítést meg kell tenni annak érdekében, hogy a gyermek a legkedvezőbb és a legmegfelelőbb körülmények között tudjon bizonyítékokat szolgáltatni, tekintettel életkorára, érettségére, értelmi képességére és más kommunikációs nehézségekre.
65.Ösztönözni kell a sértett vagy tanú gyermek audiovizuális nyilatkozatait, fenntartva azt a jogot, hogy azt a másik fél vitathatja.
66.Ha egynél több meghallgatásra van szükség azt, a koherencia és a gyermek érdekeinek védelmében, lehetőleg ugyanaz a személy végezze.
67.A meghallgatások számát a lehető legkevesebbre kell csökkenteni és azok hosszát a gyermekek életkorához és figyelméhez kell igazítani.
68.Amennyire csak lehet, a gyermek sértett és tanú lehetséges elkövetőkkel való közvetlen találkozását/konfrontációját el kell kerülni, kivéve, ha a gyermek azt kifejezetten kéri.
69.A gyermek számára biztosítani kell, hogy a lehetséges elkövető jelenléte nélkül szolgáltasson bizonyítékot.
70.A bizonyításra vonatkozó kevésbé szigorúbb szabályok, mint például az eskü hiánya vagy a gyermekbarát intézkedések, nem csökkentik a gyermek vallomásának bizonyító erejét és értékét.
71.A meghallgatások jegyzőkönyveit a gyermek fejlettségi szintjének figyelembevételével úgy kell elkészíteni, hogy az alátámassza a gyermek bizonyítékainak érvényességét. A megbízhatóság növelése érdekében el kell kerülni az irányított, direkt kérdéseket.
72.A gyermekek érdekeinek figyelembe vétele érdekében lehetővé kell tenni, hogy a bírák megengedhessék, hogy a gyermek ne tanúskodhasson.
73.A gyermek nyilatkozatait és bizonyítékait nem lehet érvénytelennek vagy megbízhatatlannak tekintetni a gyermek életkora miatt.
74.A gyermekkorú sértett és tanú vallomástétele kapcsán vizsgálni kell a gyermekbarát szolgáltatások és környezet meglétét.

E. Gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárás után
75.A gyermek ügyvédjének, gyámjának, ügygondnoknak vagy törvényes képviselőnek el kell mondani és meg kell magyarázni a gyermek nyelvének és értelmi szintjének megfelelően a bíróság döntését, és tájékoztatnia kell arról, hogy milyen intézkedéseket lehet megtenni, különös tekintettel a fellebbezésre vagy a panasz lehetőségére.
76.A nemzeti hatóságoknak minden szükséges intézkedést meg kell tenniük annak érdekében, hogy a gyermeket érintő bírósági határozatok végrehajtása késedelem nélkül megtörténjen.
77.Ha a döntés nem kényszeríthető ki, akkor az ügyvédnek, gyámak, ügygondnoknak vagy a törvényes képviselőnek tájékoztatnia kell a gyermeket a lehetséges jogorvoslati lehetőségekről, a bíróságon kívüli mechanizmusokról vagy a bírói útról.
78.A családjogi esetekben született bírósági döntések erőszakkal történő kikényszerítése legyen a legvégső megoldás, ha az ügyben gyermekek is érintettek.
79.A rendkívül konfliktusos eljárásokban született döntés után a szakszolgálatoknak, lehetőleg ingyenesen, támogatást és iránymutatást kell nyújtani a gyermeknek és családjának.
80.Különösen az egészségügyi szolgáltatást, szociális és terápiás programokat kell biztosítani az erőszak, a hanyagság és a bűncselekmények áldozatainak, ideális esetben ingyenesen, és erről a gyermekeket és a gondozókat haladéktalanul, a megfelelő módon tájékoztatni kell.
81.A gyermek ügyvédjének vagy törvényes képviselőjének minden szükséges lépést meg kell tennie annak érdekében, hogy kártérítést kérjen abban a büntetőeljárásban vagy az után, amelynek a gyermek volt a sértettje.
82.A gyermekeket érintő jogvitákban az intézkedéseknek és a szankcióknak építő jellegűnek kell lennie és megfelelő választ kell adnia, szem előtt tartva az arányosság elvét, a gyermek életkorát, fizikai és szellemi állapotát, fejlődését és az eset körülményeit. Biztosítani kell a neveléshez való jogot, a szakmai képzést, a foglalkoztatást, a rehabilitációt és a reintegrációt.
83.A társadalmi integráció elősegítése érdekében, a nemzeti joggal összhangban, a gyermekre vonatkozó bűnügyi adatok a nagykorúság elérésével az igazságszolgáltatási rendszeren kívül nem tehetők közzé. Kivételesen azonban az ilyen információk közzététele is megengedett súlyos bűncselekmények esetén, többek között közbiztonsági okokból, vagy ha a gyermekekkel való foglalkoztatásról van szó.

V. Egyéb gyermekbarát intézkedések támogatása
A tagállamok bátorítjuk: 
a.a gyermekbarát igazságszolgáltatás minden aspektusában végzett kutatás támogatására, beleértve a gyermek-érzékeny kikérdezési technikákat és az ilyen technikákról szóló információk és ezek gyakorlásának elterjesztését;
b.a nemzetközi tapasztalatcserére és együttműködés előmozdítására a gyermekbarát igazságszolgáltatás területén;
c.a közzététel és a releváns jogi eszközök gyermekbarát változata lehető legszélesebb körű elterjesztésének támogatására;
d.a gyermekek jogaival foglalkozó tájékoztató irodák felállítására, fenntartására és ahol szükséges, megerősítésére, lehetőség szerint kapcsolatokkal a törvényszéki szervezethez, jóléti szolgálatokhoz, (gyermekjogi) ombudsmanokhoz, civil szervezetekhez (NGO-khoz), stb.;
e.a gyermekek bírósághoz és panaszmechanizmusokhoz való hozzáférésének mind nemzeti, mind nemzetközi szinten való megkönnyítésére, továbbá az NGO-k, illetve más, független testületek vagy intézmények, így pl. a gyermekjogi ombudsmanok szerepének előmozdítására a gyermekek bírósághoz és független panaszmechanizmusokhoz való hatékony hozzáférésének támogatásában;
f.szakosodott bírók és ügyvédek egy rendszerének létrehozásának megfontolására gyermekek részére, és az olyan bíróságok további fejlesztésére, ahol mind jogi, mind szociális lépések tehetők a gyermekek és családjuk érdekében;
g.azon lehetőség fejlesztésére és támogatására, amelyek előmozdítják, hogy az igazság keresése során a gyermekek vagy a nevükben cselekvő személyek élhessenek az univerzális és európai emberi és gyermekjogi védelmi mechanizmusokkal és a jogvédelemmel, ha a hazai jogorvoslati lehetőségek nem léteznek vagy már kimerítették azokat
h.az emberi jogoknak (beleértve a gyermekek jogait), az iskolai tananyag és a gyermekekkel dolgozó szakemberek képzésének kötelezően elsajátítandó részévé tételére;
i.a szülők gyermekek jogaival kapcsolaton tudatosságának növelését célzó rendszerek fejlesztésére és támogatására;
j.gyermekbarát ügynökségek és interdiszciplináris központok felállítására a gyermek áldozatok és tanúk számára, ahol – törvényszéki célok érdekében – a gyermekek kikérdezhetők, orvosi vizsgálatnak vethetők alá, valamint állapotuk minden részletre kiterjedően felmérhető, továbbá a megfelelő szakemberektől megkaphatnak minden fontos terápiás szolgáltatást;
k.specializált, hozzáférhető, támogató és tájékoztató szolgálatok – úgy mint az online tanácsadás, a segélyvonalak, és a díjmentes helyi közösségi szolgáltatások – kiépítésére;
l.annak biztosítására, hogy minden érintett, gyermekekkel kapcsolatba kerülő, az igazságszolgáltatási rendszerben dolgozó szakember megfelelő támogatásban és kiképzésben, valamint gyakorlati útmutatásban részesül annak érdekében, hogy a gyermekek jogai biztosítva legyenek, továbbá megfelelően érvényesüljenek, különösen a gyermekek legfőbb érdekének felmérése során, valamit mindenfajta, a gyermekek részvételével folyó vagy őket érintő eljárás során.

VI. Monitoring és értékelés
A tagállamok bátorítva vannak továbbá:
a.a hazai jogalkotás, szakpolitikák és gyakorlatok felülvizsgálatára az ezen iránymutatások érvényesítéséhez szükséges reformok végrehajtásának biztosítása érdekében;
b.ha ez még nem történt meg, az Európa Tanács gyermekek jogairól szóló egyezményeinek mihamarabbi ratifikálására;
c.a gyermekbarát igazságszolgáltatáson belüli munkamódszereik rendszeres felülvizsgálatára és kiértékelésére;
d.alkalmazási körüknek megfelelően egy, vagy több független mechanizmusból álló keretrendszer fenntartására vagy létrehozására annak érdekében, hogy támogassák és monitorozzák jelen iránymutatások végrehajtását, a bírósági és közigazgatási rendszereiknek megfelelően;
e.annak biztosítására, hogy a civil társadalom, különösen a gyermekek jogainak támogatását és védelmét célzó szervezetek, intézmények és testületek teljes mértékben részt vesznek a monitorozási folyamatban.

Melléklet: Lábjegyzet
1 az elfogadott törvény: 2012. évi LXII. törvény a gyermekbarát igazságszolgáltatás megvalósulásához kapcsolódó egyes törvények módosításáról 
2 Separated asylum-seeking children in European Union member states, Fundamental Rights Agency of the EU: http://fra.europa.eu/fraWebsite/attachments/SEPAC-comparative-report_EN.pdf
3 Harmtvhr. 128/A.§ (1) Amennyiben a harmadik országbeli állampolgár az őrizetet elrendelő döntés kihirdetését követően úgy nyilatkozik, hogy kiskorú az őrizetet elrendelő idegenrendészeti hatóság az életkor megállapítása érdekében soron kívül megkeresi a székhelye szerint illetékes egészségügyi szolgáltatót. Ha megállapításra kerül, hogy az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár kiskorú, az őrizetet haladéktalanul meg kell szüntetni. (2) Ha az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár az őrizet időtartama alatt úgy nyilatkozik, hogy kiskorú, az őrzött szállás vezetője haladéktalanul értesíti az őrizetet elrendelő idegenrendészeti hatóságot az őrizet helye szerint illetékes egészségügyi szolgáltató megkeresése érdekében. Ha megállapításra kerül, hogy az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár kiskorú, az őrizetet haladéktalanul meg kell szüntetni.
4 a visszaküldés helye szerinti állam szintén visszaküldi a menedékkérőt, azaz továbbküldi egy harmadik államba
5 Harmtv. 45.§ (5) Kísérő nélküli kiskorú csak akkor utasítható ki, ha a származási államában vagy más befogadó államban a család egyesítése, illetve az állami vagy egyéb intézményi gondoskodás megfelelően biztosított.
6 Emberi Jogok Európai Egyezménye 3.cikk Kínzás tilalma: Senkit sem lehet kínzásnak, vagy embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni.
7 http://helsinki.hu/tajekoztato-fuzet-kiskoru-menedekkeroknek
8 Csjt. 88.§ (1) A bíróság megszünteti a szülői felügyeletet: a) ha a szülő felróható magatartásával gyermeke javát, különösen testi jólétét, értelmi vagy erkölcsi fejlődését súlyosan sérti vagy veszélyezteti, b) ha a gyermeket más személynél helyezték el, vagy átmeneti nevelésbe vették és a szülő felróhatóan gyermeke érdekét súlyosan sértő módon nem működik együtt a gyermekét gondozó nevelőszülővel vagy intézménnyel, gyermekével nem tart kapcsolatot, továbbá magatartásán, életvitelén, körülményein az átmeneti nevelés megszüntetése céljából nem változtat, c) ha a szülőt a bíróság valamelyik gyermeke személye ellen elkövetett szándékos bűncselekmény miatt szabadságvesztésre ítélte.
9 Ket. 51.§ (2a) Ha az ügyfél cselekvőképtelen, személyes nyilatkozattételre csak akkor hívható fel, ha a nyilatkozatától várható bizonyíték más módon nem pótolható. A meghallgatásnak megfelelő légkörben, a cselekvőképtelen személy számára érthető módon kell megtörténnie, indokolt esetben a cselekvőképtelen személy lakóhelyén. A nyilatkozat megtételére cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes ügyfél esetén csak a törvényes képviselő jelenlétében kerülhet sor, írásbeli nyilatkozat esetén a törvényes képviselő a nyilatkozatot aláírja.
10 Gyvt. 72.§ (1) Ha a gyermek felügyelet nélkül marad vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete vagy önmaga súlyosan veszélyezteti, és emiatt azonnali elhelyezése szükséges, a települési önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal valamint a rendőrség, az idegenrendészeti hatóság, a menekültügyi hatóság, az ügyészség, a bíróság a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága (a továbbiakban: beutaló szerv) a gyermeket ideiglenesen a) a nevelésére alkalmas, azt vállaló különélő szülőnél, más hozzátartozónál, illetve személynél, vagy ha erre nincs lehetőség, b) a legközelebbi ideiglenes hatállyal elhelyezett gyermekek ellátását is biztosító nevelőszülőnél, vagy ha erre nincs lehetőség - az ideiglenes hatályú elhelyezés biztosítására is kijelölt - gyermekotthonban helyezi el, és erről haladéktalanul értesíti a gyámhivatalt, illetve külföldi állampolgárságú gyermek esetében - ide nem értve a 4. § (1) bekezdésének b) pontja szerinti személyt - a Kormány által kijelölt gyámhivatalt. (2) Az ideiglenes hatályú elhelyezést megalapozó súlyos veszélyeztetettségnek minősül a gyermek olyan bántalmazása, elhanyagolása, amely életét közvetlen veszélynek teszi ki, vagy testi, értelmi, érzelmi vagy erkölcsi fejlődésében jelentős és helyrehozhatatlan károsodást okozhat. (3) A gyermeknek a gondozási helyre viteléről a beutaló szerv gondoskodik. (4) Az ideiglenes hatályú elhelyezéstől kezdődően a szülő gondozási, nevelési joga szünetel.
11 Dr. Katonáné dr. Pehr Erika – dr. Herczog Mária (szerk.): A Gyermekvédelem Nagy Kézikönyve. CompLex Kiadó Kft., Budapest, 2011. 268-269.o.
12 Pp. 333.§ (1) Kiskorú felperes által indított közigazgatási perben, valamint a helyi illetékességgel eljáró gyámhivatal által hozott olyan határozat felülvizsgálata iránt indított perben, amelyben a gyermek védelme érdekében a gyámhatóság a) elhelyezi a gyermeket a különélő másik szülőnél, más hozzátartozónál vagy arra alkalmas más személynél, illetve nevelőszülőnél - ha ezekre nincs mód -, gyermekotthonban vagy más bentlakásos intézményben, b) megállapítja a szülői felügyeleti jog feléledését, c) dönt a más szerv által alkalmazott ideiglenes hatályú elhelyezés megszüntetéséről vagy megváltoztatásáról, d) átmeneti nevelésbe veszi a gyermeket és egyidejűleg gyámot (hivatásos gyámot) rendel, e) tartós nevelésbe veszi a gyermeket és egyidejűleg gyámot (hivatásos gyámot) rendel, f) dönt átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek kapcsolattartásáról, g) dönt a gyermek átmeneti vagy tartós nevelésbe vételének megszüntetéséről, a bíróság a (3)-(5) bekezdésekben meghatározottak szerint soron kívül jár el.
13 Gyurkó Szilvia: Az időszerűség és a jogszerűség nem versengő értékek – A 2010. évi CLXXXIII. törvény (az egyes törvényeknek a bíróságok hatékony működését és a bírósági eljárások gyorsítását szolgáló módosításáról) fiatalkorúak bíróságára vonatkozó rendelkezéseinek összevetése a nemzetközi egyezményekben foglalt elvárásokkal. Országos Kriminológiai Intézet, Budapest, 2011. 5.o., 11-14.o., 25-26.o.
14 Összefoglaló jelentés a fiatalkorúakkal szemben folytatott büntetőeljárások időszerűségéről. Legfőbb Ügyészség, Budapest, 2007. 14. old., idézi: Gyurkó Szilvia: i.m. 5.o.
15 Forrás: Kézikönyv a Gyermekjogi Egyezmény alkalmazásához. UNICEF-Csagyi. Budapest, 2007. 432.old., idézi: Gyurkó Szilvia: i.m. 25.o.
16 Kézikönyv a Gyermekjogi Egyezmény alkalmazásához. UNICEF-Csagyi. Budapest, 2007. 432.old., idézi: Gyurkó Szilvia: i.m. 26.o.
17 Bogár P. - Margitán É. - Vaskuti A.: Kiskorúak a büntető igazságszolgáltatásban. KJK Kerszöv. Budapest. 2005. 27. old., idézi: Gyurkó Szilvia: i.m. 7.o.
18 Gyurkó Szilvia: i.m. 7-8.o.
19 bunmegelozes.easyhosting.hu/dok/fk_koncepcio1.doc
20 jelentős médiavisszhangot kiváltott francia-magyar jogellenes gyermekelviteli ügy (2008)
21 AJB-4495/2012.; AJB-5019/2012., AJB-2323/2012. számú jelentések
22 9/1992. (I.30.) AB határozat
23 75/1995. (XI.21.) AB határozat
24 79/1995. (XII.21.) AB határozat
25 79/1995. (XII.21.) AB határozat
26 21/1996. (V.17.) AB határozat
27 Gyurkó Szilvia: i.m. 20.o.
28 A Bizottság 2007. január 15. és február 2. között tárgyalta meg és fogadta el a 10. számú Általános Kommentárt Gyermeki jogok a fiatalkorúak igazságszolgáltatásában címmel. (http://www.szmm.gov.hu/download.php?ctag=download&docID=20330)
29 Herczog Mária (szerk.): Kézikönyv a Gyermekjogi Egyezmény alkalmazásához. UNICEF-Csagyi. Budapest, 2007., Gyurkó Szilvia: i.m. 19.o.
30 Herczog Mária (szerk.): Kézikönyv a Gyermekjogi Egyezmény alkalmazásához. UNICEF-Csagyi. Budapest, 2007., Gyurkó Szilvia: i.m. 19.o.
31 Gyurkó Szilvia: i.m. 16.o.
32 Ilyen intézkedések például a próbára bocsátás, a közhasznú munka, a kompenzáció és az okozott kár helyrehozása, a csoportos tanácsadáson való részvételre kötelezés, vagy a nevelőszülőknél való elhelyezés. 
33 Gyurkó Szilvia: i.m. 19.o.
34 Gyurkó Szilvia: i.m. 20.o.
35 Gyurkó Szilvia: i.m. 20.o.
36 Gyurkó Szilvia: i.m. 20-21.o.
37 Gyurkó Szilvia: i.m. 21-22.o.
38 Gyurkó Szilvia: i.m. 22-23.o.
39 http://gyermekjogikor.wordpress.com/2012/04/25/a-gyermekbarat-buntetoeljaras/
40 http://www.obh.hu/allam/aktualis/htm/kozlemeny20120515_3.htm
41 Herczog Mária: Gyerek elkövetők, felnőtt bűnök. In: Beszélő 2008. 13. évf. 4. szám
42 Dr. Ligeti Katalin: A fiatalkorúak büntető igazságszolgáltatási törvényének koncepciója 7.o.https://docs.google.com/viewer?a=v&q=cache:air4Ytxy1kIJ:bunmegelozes.easyhosting.hu/dok/fk_koncepcio1.doc+&hl=en&gl=hu&pid=bl&srcid=ADGEESgQCYzXIyNdsDAWCiCRytPNb1MksLAwAmxia6Qq1371V-Ny50XC_4vmxAMVtt4psQomc2vQfwlICGUEQYQRA57ih4g_JTe_ifDK7H5Iv3M9lIpt_lAJ2FTU0Po3dIN-wRr6PKOf&sig=AHIEtbSz9AO0j5OvjEaWUzqQGnKLODQDXQ Továbbá in: Büntetőjogi Kodifikáció 2006/2., http://ujbtk.hu/buntetojogi-kodifikacio-2006-2/
43 Gyvt. 2.§ (1) bekezdés
44 Herczog Mária: Gyerek elkövetők, felnőtt bűnök. In: Beszélő 2008. 13. évf. 4. szám
45 pl. AJB-2227/2010., AJB-1140/2012.
46 Gyurkó Szilvia: A gyermekkori elkövetés kezelésének magyarországi gyakorlata 6.o. (részanyag) a 2012. évi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2324/2012. számú ügyben az OKRI-tól érkezett válasz melléklete
47 Dr. Ligeti Katalin: i.m. 15.o.
48 Dr. Katonáné dr. Pehr Erika – dr. Herczog Mária (szerk.): i.m. 270.o.
49 Metv. 4.§ (1)-(2) bekezdés
50 Metv. 26.§ (1) A befogadási feltételek magukba foglalják a befogadás anyagi feltételeit, valamint az elismerését kérő mozgásszabadságával, egészségügyi és szociális ellátásával, valamint oktatásával kapcsolatos valamennyi, törvényben és kormányrendeletben meghatározott jogosultságot és intézkedést. (2) Az elismerését kérő - rászorultsága esetén - térítésmentesen jogosult az e törvényben és külön jogszabályban meghatározott befogadási feltételekre.
51 összhangban az Európai Unió Tanácsának a menedékkérők befogadása minimumszabályainak megállapításáról szóló 9/2003-as irányelvével (Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers)
52 Metv. 4.§ (3), 35.§ (7), 45.§ (1)-(2), Metvhr. 3-4.§, 33.§, 34.§ (1), 35.§ (1)-(4), 59.§ (2), 67.§, 74.§ (1)-(2) 
53 Metv. 2.§ k) különleges bánásmódot igénylő személy: a kísérő nélküli kiskorú, vagy olyan kiszolgáltatott személy – különösen a kiskorú, az idős, a fogyatékkal élő személy, a várandós nő, a kiskorú gyermeket egyedül nevelő szülő, valamint a kínzást, nemi erőszakot vagy a pszichikai, fizikai vagy szexuális erőszak más súlyos formáját elszenvedett személy –, akiről helyzetének egyedi értékelését követően megállapítható, hogy sajátos szükségletekkel rendelkezik
54 Metv. 2.§ f) és Harmtv. 2.§ e) kísérő nélküli kiskorú: az a tizennyolcadik életévét be nem töltött harmadik országbeli állampolgár, aki jogszabály vagy szokás alapján felügyeletéért felelős nagykorú személy kísérete nélkül lépett a Magyarország területére, vagy a belépést követően maradt felügyelet nélkül, mindaddig, amíg ilyen személy felügyelete alá nem kerül
55 Gyvt. 4.§ (1) a) és c) pontok
56Gyer. 121.§ (1) Az átmeneti vagy tartós nevelés megszűnése vagy megszüntetése esetén a gyámhivatal legalább 1 évi időtartamra elrendeli a gyermek, illetve - kérelme alapján - a fiatal felnőtt utógondozását. Az utógondozás a fiatal felnőtt 24. életévének betöltéséig bármikor, akár ismételten is elrendelhető, kivéve, ha a korábbi utógondozás megszüntetésére azért került sor, mert a fiatal felnőtt az utógondozóval önhibájából legalább három hónapja nem működött együtt. (2) Az utógondozás a gyámhivatali határozatban megállapított időpontig, de legfeljebb a fiatal felnőtt 24. életévének, illetve felsőfokú iskola nappali tagozatán tanulmányokat folytató és ezen a jogcímen utógondozói ellátásban részesülő fiatal felnőtt esetén legfeljebb 25. életévének betöltéséig tart. Amennyiben a fiatal felnőtt utógondozói ellátásban részesül, részére a gyámhivatal az ellátás időtartamára elrendeli az utógondozást.
57 http://www.obh.hu/allam/jelentes/201001692.rtf
58 Harmtv. 19.§ (1) b), 24.§ (1) b), 29.§ (1) d), f), 45.§ (5), 56.§ (2)-(3), 61.§ (2), 61.§ (3) i)-j), 62.§ (1) b)-c), 87.§ (2), Harmtvhr. 14.§ a)-b), 49.§ (2) a)-b), 72.§, 117.§ (2), 128/A.§, 129.§ (1) a)-b), 129.§ (1a), 129.§ (3), 130.§ (3) b), 130.§ (4), 162.§ (3), 166.§ (5)
59 idézi az AJB-7120/2009. sz. jelentés 9.o. 3. sz. és az AJB-733/2012. sz. jelentés 8.o. 8.sz. lábjegyzet: http://www.separated-children-europe-programme.org/separated_children/good_practice/native/index.html Bővebben lásd: Separated Children in Europe Programme Thematic Group on Age Assessment: Review of current laws, policies and practices relating to age assessment in sixteen European Countries, May 2011. http://www.separated-children-europe-programme.org/publications/reports/Age_Assessment_report_review_of_current_policies_and_practice_in_Europe_2011_pdf.pdf Továbbá: Családjuktól elválasztott gyermekek Európában program. Állásfoglalás példaértékű gyakorlatról, 2009. <http://www.separated-children-europe-programme.org/separated_children/good practice/index.html>.
60 AJB-7120/2009. 9-10.o.
61 AJB-7120/2009. 16.o.
62 AJB-7120/2009. sz. kiegészítő jelentés 4.o. 1.sz. lábjegyzet: The Committee on the Rights of the Child General Comment No. 6 (2005) TREATMENT OF UNACCOMPANIED AND SEPARATED CHILDREN OUTSIDE THEIR COUNTRY OF ORIGIN http://www2.ohchr.org/english/bodies/crc/comments.htm A dokumentum az életkor-meghatározás módját illetően hangsúlyozza, hogy azt tudományos alapon, biztonságosan, a gyermek nemi érzékenységét tiszteletben tartva, fair eljárásban, a gyermek pszichikai integritásának és emberi méltóságának tiszteletben tartásával, úgy kell elvégezni, hogy kétség esetén, a vizsgált személy javára kell dönteni. A magukat gyermeknek vallókat az életkor-meghatározás lezárultáig gyermekként kell kezelni.
63 AJB-7120/2009. számú kiegészítő jelentés 2.o., 4-6.o.
64 AJB-733/2012. 8-9.o.
65 Separated asylum-seeking children in European Union member states, Fundamental Rights Agency of the EU: http://fra.europa.eu/fraWebsite/attachments/SEPAC-comparative-report_EN.pdf
66 Harmtvhr. 128/A.§ (1) Amennyiben a harmadik országbeli állampolgár az őrizetet elrendelő döntés kihirdetését követően úgy nyilatkozik, hogy kiskorú az őrizetet elrendelő idegenrendészeti hatóság az életkor megállapítása érdekében soron kívül megkeresi a székhelye szerint illetékes egészségügyi szolgáltatót. Ha megállapításra kerül, hogy az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár kiskorú, az őrizetet haladéktalanul meg kell szüntetni. (2) Ha az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár az őrizet időtartama alatt úgy nyilatkozik, hogy kiskorú, az őrzött szállás vezetője haladéktalanul értesíti az őrizetet elrendelő idegenrendészeti hatóságot az őrizet helye szerint illetékes egészségügyi szolgáltató megkeresése érdekében. Ha megállapításra kerül, hogy az őrizetbe vett harmadik országbeli állampolgár kiskorú, az őrizetet haladéktalanul meg kell szüntetni.
67 Különösen lényeges a nemzetközi sztenderdeknek megfelelő gyakorlat kialakításának kérdése tekintettel arra, hogy a jövő évben az EU kézikönyvet ad ki a kormeghatározás módszertanáról: In 2012, EASO has prioritised setting up of the working group on age assessment, delivering technical documentation and a handbook on age assessment. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0554:EN:NOT 
68 Iránymutatás A. A gyermekbarát igazságszolgáltatás alapvető elemei 4. A szakemberek képzése, 14-15.pont 5. Multidiszciplináris megközelítés 16-17.pont
69 Gyurkó Szilvia: i.m. 7.o.
70 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után A. A gyermekbarát igazságszolgáltatás alapvető elemei 1.Tájékoztatás és tanácsadás 1. és 3. pont
71 a gyermekbarát igazságszolgáltatás megvalósulásához kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2012. évi LXII. törvény
72 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után A. A gyermekbarát igazságszolgáltatás alapvető elemei 2. A magánélet és a családi élet védelme 6. és 7. pont
73 Infotv. 3.§ 4. pont, 5.§
74 Be. 237. § (3) b) Kiskorú védelme érdekében a nyilvánosság a tárgyalásról kizárható. 
75 4. § (3) A sajtószabadság gyakorlása nem valósíthat meg bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást, nem sértheti a közerkölcsöt, valamint nem járhat mások személyhez fűződő jogainak sérelmével. 14. § (1) A médiatartalom-szolgáltatónak az általa közzétett médiatartalmakban, illetve azok készítése során tiszteletben kell tartania az emberi méltóságot. (2) Tilos a megalázó, kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek médiatartalomban történő, öncélú és sérelmes bemutatása. 18. § A médiatartalom nem lehet alkalmas a magánélet és más, személyhez fűződő jogok megsértésére.
76 jelentős médiavisszhangot kiváltott emberöléses ügy (2002)
77 A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Médiatanácsának 417/2012. (II.29.), 722/2012. (IV.18.), 907/2012. (V.16.) számú határozatai
78 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után A. A gyermekbarát igazságszolgáltatás alapvető elemei 3. Biztonság, különleges megelőző intézkedések 11. pont
79 Dr. Herczog Mária: Intézményi erőszak és rendszerabúzus. In: Kerezsi Klára - Borbíró Andrea (szerk.): A kriminálpolitika és a társadalmi bűnmegelőzés kézikönyve – 2009. I., Budapest, IRM, 2009. 347-360. o.
80 pl.: OBH-1028/2008., AJB-2227/2010., AJB-3091/2012. számú jelentések 
81 Az adott ügyben felkértem az országos rendőr-főkapitányt, hogy hívja fel a megyei rendőr-főkapitányságok és a városi rendőrkapitányságok figyelmét a Gyvt.-ben és a vonatkozó ORFK utasításban foglalt jelzési kötelezettségük maradéktalan teljesítésére. Az ajánlásnak az országos rendőr-főkapitány eleget tett.
82 Gyermeki jogok az igazságszolgáltatási rendszerben. In: Dr. Katonáné dr. Pehr Erika – dr. Herczog Mária (szerk.): i.m. 269.o.
83 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után D. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárásban 2. Jogi tanácsadás és képviselet 38. pont
84 Be. 48.§ (1) bekezdés
85 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után B. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárást megelőzően 24.pont
86 Be. 221/A.§ (1) A közvetítői eljárás a személy elleni (Btk. XII. fejezet I. és III. cím), a közlekedési (Btk. XIII. fejezet), illetve a vagyon elleni (Btk. XVIII. fejezet), ötévi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetendő bűncselekmény miatt indult büntetőeljárás tartama alatt, a gyanúsított vagy a sértett indítványára, illetve önkéntes hozzájárulásukkal alkalmazható eljárás. Amennyiben e bűncselekményekkel halmazatban a terhelt más bűncselekményt is elkövetett, a közvetítői eljárás akkor alkalmazható, ha az elkövetésben a jelzett bűncselekmény a meghatározó. (2) A közvetítői eljárás célja, hogy a bűncselekmény következményeinek jóvátételét és a gyanúsított jövőbeni jogkövető magatartását elősegítse. A közvetítői eljárásban arra kell törekedni, hogy a gyanúsított és a sértett között - a gyanúsított tevékeny megbánását megalapozó - megállapodás jöjjön létre. Az ügy közvetítői eljárásra utalásának a büntetőeljárás alatt egy alkalommal van helye. Nem akadálya az ügy közvetítői eljárásra utalásának, ha a gyanúsított a bűncselekménnyel okozott kárt részben vagy egészben már önként megtérítette. 222.§ (1) Az ügyész a vádemelés helyett háromévi szabadságvesztésnél nem súlyosabb büntetéssel büntetendő bűncselekmény miatt - a bűncselekmény súlyára, és a rendkívüli enyhítő körülményekre tekintettel - a vádemelést egy évtől két évig terjedő időre határozattal elhalaszthatja, ha ennek a gyanúsított jövőbeni magatartásában mutatkozó kedvező hatása feltételezhető. (2) Ha a Btk. 283.§-ában meghatározott büntethetőséget megszüntető okból az eljárás megszüntetésének lehet helye, az ügyész a vádemelést egyévi időtartamra elhalasztja, ha a kábítószer-élvező gyanúsított vállalja a kábítószer-függőséget gyógyító kezelésen, kábítószer-használatot kezelő más ellátáson vagy megelőző-felvilágosító szolgáltatáson való részvételt.
87 Btk. 107/A.§ Nem büntethető a fiatalkorú, ha a személy elleni (XII. fejezet I. és III. cím), közlekedési (XIII. fejezet) vagy vagyon elleni (XVIII. fejezet) vétség vagy öt évi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetendő bűntett elkövetését a vádemelésig beismerte, és közvetítői eljárás keretében a sértett által elfogadott módon és mértékben a bűncselekménnyel okozott sérelmet jóvátette.
88 http://www.kimisz.gov.hu/alaptev/partfogo/mediacio 
89 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után D. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárásban 3. A meghallgatáshoz és véleménynyilvánításhoz való jog 44-49.pont
90 Csjt.74. §
91 a 2012. évi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2324/2012. számú ügyben a Kúriától érkezett válasz
92 Pp. 44.§ (1) bekezdése
93 Be. 86.§ (1) és (3) bekezdései
94 Be. 237.§ (3) bekezdés b) pontja
95 Be. 448.§ (3) bekezdése
96 Be. 207.§ (4) bekezdése
97 Be. 280.§ (1) és (2) bekezdései
98 Dr. Katonáné – dr. Herczog (szerk.): i.m. 267-268.o.
99 a 2012. évi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2324/2012. számú ügyben a Kúriától érkezett válasz
100 Dr. Katonáné – dr. Herczog (szerk.): i.m. 269.o.
101 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után D. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárásban 4. Az indokolatlan késedelem elkerülése 50.pont
102 Be. 447.§ (1) bekezdés, Szabs.tv. 134.§ (1) bekezdés
103 Be. 64/A.§
104 Pp. 302.§ (2) bekezdése, 333.§
105 Ket. 33.§ (2) bekezdés
106 Gyer. 8.§ (5) bekezdés, 37.§, 39/A.§‚ 43.§‚ 62.§, 66/A.§‚ 68/F.§‚ 91/M.§‚ 91/O.§, 91/P.§‚ 114.§‚ 160.§‚ 167.§
107 Dr. Katonáné – dr. Herczog (szerk.): i.m. 268. oldal
108 a 2012. évi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2324/2012. számú ügyben az OKRI-tól érkezett válaszban foglaltak szerint a Legfőbb Ügyészség Gyermek- és Ifjúságvédelmi Önálló Osztály vezetőjének feljegyzése a Nemzeti Erőforrás Minisztérium megkeresésére, az ENSZ Gyermek Jogairól szóló Egyezmény végrehajtásáról szóló 2012. évben esedékes időszakos jelentés elkészítéséhez az ügyészséget érintő szempontok válaszairól
109 a 2012. évi gyermekjogi projekt keretében az AJB-2324/2012. számú ügyben az OKRI-tól érkezett válaszban foglaltak szerint Legfőbb Ügyészség Gyermek- és Ifjúságvédelmi Önálló Osztály vezetőjének feljegyzése a Nemzeti Erőforrás Minisztérium megkeresésére, az ENSZ Gyermek Jogairól szóló Egyezmény végrehajtásáról szóló 2012. évben esedékes időszakos jelentés elkészítéséhez az ügyészséget érintő szempontok válaszairól, 17. oldal
110 az egyes törvényeknek a bíróságok hatékony működését és a bírósági eljárások gyorsítását szolgáló módosításáról szóló 2010. évi CLXXXIII. törvény 165.§ (2) bekezdés f) pont
111 Metv. 35.§ (7) bekezdés
112 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után E. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárás után 80.pont 
113 Dr. Kerezsi Klára - Kó József: Az Áldozatsegítő Szolgálat hatékonyság-vizsgálata. Második szakasz. Összefoglaló jelentés, Kézirat. Budapest, 2008. http://www.kriminologiaitdk.hu/download/Az%20Aldozatsegito%20Szolgalat%20hatekonysagvizsgalata_2008.pdf 
114 Dr. Kerezsi Klára - Kó József: i.m. 48-49.o.
115 IV. Gyermekbarát igazságszolgáltatás az eljárás előtt, alatt és után E. A gyermekbarát igazságszolgáltatás a bírósági eljárás után 82.pont 
116 VI. Monitoring és értékelés a.-e. pontok
117 Jelen szöveg nem hivatalos fordítás. Az eredeti elérhető: http://www.coe.int/t/dghl/standardsetting/childjustice/default_en.asp