Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2685/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Varga Éva Csilla
Az eljárás megindulása
Az előzetes letartóztatásban lévő panaszos azt kifogásolta, hogy az ellene indult büntetőeljárásban keletkezett több mint 16.000 oldal nyomozati irat megismerésére a Nemzeti Nyomozó Iroda Területi Főosztály Dél-Dunántúli Régiója (továbbiakban: nyomozó hatóság) mindössze három napot biztosított. A nyomozó hatóság a nyomozati iratokat tartalmazó adathordozó (CD lemez) átadását ugyan felajánlotta tanulmányozás céljából a panaszosnak és védőjének, de ők azt visszautasították azzal, hogy a számítógépes hozzáférési lehetőség a büntetés-végrehajtási intézetben korlátozott. A panaszos panasszal élt az ügyészségen az iratismertetésre biztosított időtartam miatt.
A panasz alapján felmerült a jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog sérelmének gyanúja, ezért – az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) 18. § (1) bekezdése értelmében – vizsgálatot folytattam. Vizsgálatom során a Baranya Megyei Főügyészség vezetőjét arra kértem, hogy – a nyomozati iratok megismeréséről készült jegyzőkönyveket is mellékelve – tájékoztasson a gyanúsított panaszát elutasító ügyészi határozat tartalmáról, a legfőbb ügyészt pedig arra, hogy fejtse ki véleményét a nyomozati iratok elektronikus úton történő ismertetéséről.

Az érintett alapvető jogok
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés] 
·	A tisztességes eljáráshoz való jog: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés] 
·	A védelemhez való jog: „A büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez.” [Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdés]

A megállapított tényállás
A panaszos ellen 2010-ben indult büntetőeljárás, melynek során előzetes letartóztatásba került. A nyomozás befejezését követően a nyomozó hatóság 2012. január 18. napján kezdte meg a 16.182 oldalból álló nyomozati iratok ismertetését. Ezen a napon a panaszos és védője kijelentették, hogy az iratok áttanulmányozását nem kezdik meg, mivel azok ekkor még nem voltak összefűzve és oldalszámozva. Az eljáró nyomozó közölte velük, hogy az iratokról a másolat kiadása – a Be. 70/B § (10) bekezdése alapján – elektronikus adathordozón fog történni. Ezt a panaszos nem fogadta el. 
Ezt követően 2012. január 23-tól 25-ig biztosított lehetőséget a nyomozó hatóság a gyanúsítottnak az összefűzött iratok megismerésére. E három nap alatt a panaszos az iratoknak csak kb. 10%-át tudta áttanulmányozni, ezért kérte, hogy újabb napokat biztosítsanak a számára. A nyomozó hatóság a kérelemnek nem adott helyt, figyelemmel arra, hogy a nyomozás határidejét 2012. január 30. napjáig hosszabbították meg. Ugyanakkor felhívta ismét a panaszos figyelmét arra, hogy a teljes iratanyagot átadják neki elektronikus adathordozón, amelyet a büntetés-végrehajtási intézetben tanulmányozhat. 
A január 25. napján tartott iratismertetésről készült jegyzőkönyv szerint „a nyomozó hatóság a nyomozati iratok elektronikus adathordozón történő átadásával nemcsak az iratmásolat kiadásának kíván eleget tenni, hanem egyben a nyomozati iratok megismerésének lehetőségét is biztosítani kívánja, … az eljárás soron kívüliségét az eljárás minden résztvevője a saját eszközeivel köteles biztosítani.” 
A védő jelezte, hogy ügyfele számítógépes hozzáférése a büntetés-végrehajtási intézetben korlátozott. Hetente mindössze kétszer egy óra áll rendelkezésére, amely időtartam a teljes iratanyag áttanulmányozására és a tárgyalásra való felkészülésre nem elegendő. A panaszos ismét visszautasította a CD lemez átvételét és védőjével együtt panaszt terjesztett elő a nyomozó hatóság intézkedésének elmulasztása miatt.
A panaszt a Baranya Megyei Főügyészség a 2012. február 3. napján kelt határozatával elutasította arra hivatkozással, hogy a gyanúsított részére biztosított 3 nap elegendő idő arra, hogy az iratokat szerkezetileg megismerje és az azzal kapcsolatos indítványait megtegye. Tartalmazta a határozat azt is, hogy a büntetés-végrehajtási intézet tájékoztatása szerint nincs akadálya annak, hogy a panaszos fogvatartott az elektronikus adathordozó tartalmát az intézetben tanulmányozza. Erre tekintettel az ügyészség az adathordozót megküldte az intézetnek.
A Baranya Megyei Főügyészség fenti határozata ellen a panaszos és védője panaszt terjesztett elő, amelyet a Be. 195. § (8) bekezdése alapján a Legfőbb Ügyészség Kiemelt és Katonai Ügyek Főosztálya, a 2012. február 23. napján kelt határozatával ugyancsak elutasított. Az ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvényben biztosított jogkörében eljárva azonban a sérelmezett határozatot hatályon kívül helyezte és a Baranya Megyei Főügyészséget további nyomozási cselekmény elrendelésére – ismételt iratismertetésre – hívta fel. Ezen határozat indokolása szerint az iratmegismerés ésszerű időtartamát úgy kell megállapítani, hogy az esetleges indítványtételi jog még a nyomozás során rendelkezésre álló határidőn belül érvényre juthasson.
Ezt követően a nyomozás határidejét 2012. május 8. napjáig meghosszabbították és 2012. március 5., 6., 7., 8., 9., 12. és 13. napján a panaszos számára biztosították az iratok megismerését. A panaszos nyilatkozott is arról, hogy a nyomozati iratokat szerkezetileg megismerte, az általa szükségesnek vélt iratokat áttanulmányozta.
A legfőbb ügyész arról tájékoztatott, hogy az ügyészség nem adott ki az elektronikus iratismertetés és az elektronikus iratmásolat kiadása tárgyában általános érvényű állásfoglalást vagy iránymutatást, és ennek a szükségessége az ügyészségi jogalkalmazói munka során fel sem merült. A konkrét ügyben az iratismertetés nem elektronikus formában, hanem – a Be. 193. § (1) bekezdésének megfelelően – papír alapon történt.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatásköröm tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés f) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint rendvédelmi szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (5) bekezdése értelmében a vizsgálattal érintett Nemzeti Nyomozó Iroda rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálatára rendelkezem hatáskörrel.
2. Az érintett alapvető jogok tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget a Magyarország Alaptörvényében kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta a biztosok vizsgálataik során következetesen, zsinórmértékként támaszkodtak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazták az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket1.
Magyarország Alaptörvénye alapjogokkal kapcsolatos szövege nagyrészt megegyezik az Alkotmányban foglaltakkal, legalábbis az alapjogi követelmények és alapjogok tekintetében nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely ellentétes volna a korábbi Alkotmány szövegével. A normaszövegben előfordul részben eltérő fogalmazásmód, kiegészítés, kihagyás, de mindaddig, amíg az alkotmányértelmezési monopóliummal felruházott Alkotmánybíróság ellenkező értelemben nem nyilatkozik – álláspontom szerint – vélelmezendő, hogy az Alkotmány szövegéhez kapcsolódó korábbi alkotmánybírósági megállapításokra valamennyi alaptörvény-értelmezőnek, így az alapvető jogok biztosának is figyelemmel kell lennie.
Az ombudsmani gyakorlatban továbbra is hivatkozási pontot jelent tehát az egyes alkotmányos jogokat és követelményeket értelmező alkotmánybírósági esetjog. Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában maga mutatott rá arra, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
Magyarország Alaptörvénye (továbbiakban: Alaptörvény) B) cikkének (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában megfogalmazta, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam […] kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. [9/1992. (I. 30.) AB határozat] Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. 
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek is csak a jog által meghatározott keretek között fejthetik ki a tevékenységüket. [56/1991. (XI.8.) AB határozat]
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. „A tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.” (Lásd: 6/1998. (III.11.) AB határozat,14/2004. (V.7.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság leszögezte azt is, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog, mert már maga is mérlegelés eredménye. [14/2004. (V. 7.) AB határozat]
Álláspontom szerint a jogállamiság és az abból fakadó tisztességes eljárás követelményének nem csak a szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
A közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.] Már több jelentésemben is hangsúlyoztam, hogy különösen nagy súlya van ennek a tételnek akkor, amikor az adott eljárás eleve alapjog-korlátozásra, szankció kiszabására vagy jogkorlátozó intézkedés meghozatalára irányul.
A jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog – a közhatalmi tevékenység korlátaiként – önálló alkotmányjogi normaként érvényesülnek: gátját képezik a garanciális szabályok szándékolt félretételének, félreértelmezésének, a kiszámíthatatlanság okozta jogsérelmek bekövetkezésének.
Sokrétű követelmény-rendszert foglalnak magukba, amelynek kereteit és alapjait – elsődlegesen a jogalkotásra vonatkozó követelményként – a már idézett alkotmánybírósági esetjog alakította ki, de amelyet – a jogalkalmazás ellenőrzése során – a bírósági és az ombudsmani gyakorlat tölt ki további tartalommal, fejleszti tovább.
Az Alaptörvény XXVIII. cikke kimondja, hogy a büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez.
Az Alkotmánybíróság 25/1991. (V. 18.) AB határozatában kifejtette: „A védelemhez való jog alkotmányos büntetőeljárási alapelve az eljárás egész menetében számtalan részletszabályban ölt testet. A védelemhez való jog a büntetőeljárás alá vont személy azon jogaiban, illetve a hatóságok azon kötelezettségeiben realizálódik, amelyek biztosítják, hogy a vele szemben érvényesített büntetőjogi igényt megismerje, arról álláspontját kifejthesse, az igénnyel szembeni érveit felhozhassa, a hatóságok tevékenységével kapcsolatos észrevételeit és indítványait előterjeszthesse, továbbá védő segítségét vehesse igénybe. A védelemhez való jog tartalmát képezik a védő azon eljárási jogosítványai, illetve a hatóságok azon kötelezettségei, amelyek részéről a védelem ellátását lehetővé teszik.”
3. A vizsgálat érdeme tekintetében
A gyanúsított és védője a nyomozás befejezése előtt azon nyomozati cselekmények jegyzőkönyvét tekintheti meg, amely cselekményeknél jelen lehetett, illetve egyéb olyan iratokat, amelyeket a hatóság hozzáférhetővé tesz, amennyiben az a nyomozás érdekeit nem sérti (kivéve a zártan kezelt adatok, különösen védett tanú vallomása).
A védelemhez való jog részeként az iratok teljes körű megismerésének a joga csak a nyomozás befejezésekor teljesedik ki. A nyomozás összes olyan iratát, amelyek a vádemelés alapjául szolgálnak, a nyomozás befejezésekor ismerheti meg a gyanúsított és a védő a nyomozó hatóság által erre kijelölt helyiségében. 
A Be. 193. § (1) bekezdése értelmében a nyomozás elvégzése után az ügyész, vagy – ha az ügyész másképp nem rendelkezik – a nyomozó hatóság adja át a nyomozás összefűzött iratait. Lehetővé kell tenni, hogy a gyanúsított és a védő az esetleges vádemelés alapjául szolgáló összes iratot – kivéve a zártan kezelt iratokat – megismerhesse.
A jogszabály egyértelmű rendelkezést tartalmaz arra nézve, hogy mely szerv kötelessége a nyomozati iratok megismerésének biztosítása. A nyomozati iratok megismerését a nyomozást végző szervnek kell biztosítania az előzetes letartóztatásban lévő gyanúsított számára is, ez nem a büntetés-végrehajtási intézet feladata. A nyomozó hatóság felelőssége, hogy a büntetőeljárás nyomozati szakaszában a fegyverek egyenlőségének elve, a gyanúsított védelemhez való joga érvényesüljön, illetőleg – ahogy az Alkotmánybíróság fogalmazott - a vele szemben érvényesített büntetőjogi igényt megismerje, arról álláspontját kifejthesse, az igénnyel szembeni érveit felhozhassa, a hatóságok tevékenységével kapcsolatos észrevételeit előterjeszthesse.
Egyetértek a Legfőbb Ügyészségnek a konkrét ügyben kifejtett azon álláspontjával, amely szerint az iratmegismerés ésszerű időtartamát úgy kell megállapítani, hogy a gyanúsított és védője még a nyomozás során rendelkezésre álló határidőn belül élhessen indítványtételi jogával.
Az iratok teljes körű megismerésére biztosított időtartamot mindig a konkrét ügy egyedi sajátosságaira, így pl. az iratok terjedelmére, a megismerésre váró adatok, tények mennyiségére figyelemmel kell megállapítani.
A vizsgált ügyben eljárt nyomozó hatóság a vádemelés alapjául szolgáló valamennyi nyomozati irat megismerését nem tette lehetővé a panaszos számára, a 16.000 oldalt is meghaladó iratanyag áttanulmányozására három nap nyilvánvalóan nem volt elegendő.
A nyomozó hatóság eljárása nem felelt meg a hivatkozott jogszabályoknak abból a szempontból sem, hogy az iratanyagot elektronikus formában, CD lemezen kívánta rendelkezésére bocsátani az előzetes letartóztatásban lévő panaszos számára, amit – a nyomozás iratainak megismeréséről szóló jegyzőkönyvek tanúsága szerint – többször is felajánlott. A 2012. január 25. napján tartott iratismertetés alkalmával az előadó kifejtette, hogy a CD lemez átadásával nemcsak az iratmásolat kiadásának kíván eleget tenni, hanem a nyomozati iratok megismerésének lehetőségét is így kívánja biztosítani. Erre csak azért nem került sor, mert a gyanúsított és védője az iratanyag ilyen formában való átadását nem fogadta el.
A Be. és a belügyminiszter irányítása alá tartozó nyomozó hatóságok nyomozásának részletes szabályairól és a nyomozási cselekmények jegyzőkönyv helyett más módon való rögzítésének szabályairól szóló 23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet értelmében a nyomozás iratainak gyanúsított által történő megismerése kizárólag az iratanyag sorszámozott, összefűzött első példányának rendelkezésre bocsátásával történhet. A nyomozati iratok elektronikus úton való ismertetését a jogszabályok nem teszik lehetővé.
Megjegyzem, hogy a Be. 70/B. § (11) bekezdése szerint az eljárás során keletkezett iratok másolatának kiadása történhet elektronikus úton. Az így kiadott másolat azonban nem hiteles.
Erre figyelemmel az előadó nyomozati iratok 16.211. oldalán szereplő azon kijelentése miszerint „az eljárás soron kívüliségét az eljárás minden résztvevője a saját eszközeivel köteles biztosítani”, nem fogadható el. A nyomozó hatóságnak a nyomozati iratok megismerésére megfelelő, az iratok terjedelméhez igazodó időt kell biztosítani minden ügyben. Iratismertetési kötelezettségének kizárólag az sorszámozott, összefűzött első példány rendelkezésre bocsátásával tehet eleget. Ez azért követelmény, mert az iratok többi példánya nem biztos, hogy hiánytalanul tartalmazza a nyomozás során keletkezett (beszerzett) valamennyi dokumentumot.
A Nemzeti Nyomozó Iroda Területi Főosztály Dél-Dunántúli Régiója azzal, hogy a több mint 16.000 oldalnyi nyomozati irat megismeréséhez nem biztosított kellő időtartamot a panaszos és védője számára, illetőleg az iratanyag elektronikus adathordozón (CD lemezen) való átadását felajánlva kísérelte meg teljesíteni jogszabályban előírt kötelezettségét, azaz a nyomozati iratok megismerésének biztosítását, a jogbiztonság követelményével, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való joggal összefüggésben visszásságot okozott.
Figyelemmel arra, hogy a Legfőbb Ügyészség a nyomozás határidejének meghosszabbításával és a megyei főügyészség ismételt iratismertetésre való felhívásával az egyedi panaszt orvosolta, a konkrét ügyben intézkedést nem teszek.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt alapvető jogokat érintő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében – az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján – felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy – a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény, valamint a belügyminiszter irányítása alá tartozó nyomozó hatóságok nyomozásának részletes szabályairól és a nyomozási cselekmények jegyzőkönyv helyett más módon való rögzítésének szabályairól szóló 23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet rendelkezéseinek megfelelően – gondoskodjon arról, hogy az alárendeltségében működő nyomozó hatóságok a nagy terjedelmű nyomozati iratok megismerésére minden esetben biztosítsanak ésszerű időtartamot, és az iratoknak kizárólag az első példányát, sorszámozottan, összefűzve bocsássák az érintettek (gyanúsított, védő) rendelkezésére.

Budapest, 2013. február

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (Be.)
70/B. § (1) Az eljárás során keletkezett iratról - ideértve a bíróság, az ügyész és a nyomozó hatóság által beszerzett, illetőleg a büntetőeljárásban részt vevő személyek által benyújtott, valamint csatolt iratot is - az a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság, amely előtt az eljárás folyamatban van, a büntetőeljárásban részt vevő személyek kérelmére a (2)-(7) bekezdés szerint legkésőbb a kérelem előterjesztésétől számított nyolc napon belül másolatot ad ki.
(2) A nyomozás befejezéséig a gyanúsított, a védő, a fiatalkorú törvényes képviselője, a sértett és képviselője másolatot kaphat a szakvéleményről, valamint az olyan nyomozási cselekményről készült iratról, amelyeknél jelenlétüket e törvény lehetővé teszi; az egyéb iratról pedig akkor, ha ez a nyomozás érdekeit nem sérti. A sértett a nyomozás során keletkezett más iratokról a tanúkénti kihallgatását követően kaphat másolatot.
(10) Az eljárás jogerős befejezését követően az első fokon eljárt bíróság, a nyomozás megszüntetését követően az ügyész, illetve a nyomozó hatóság, az eljárás megszüntetését vagy a vádemelés részbeni mellőzését követően az ügyész a büntetőeljárásban részt vevő személyek kérelmére - a (6)-(8) bekezdésben meghatározottak szerint - legkésőbb a kérelem előterjesztésétől számított nyolc napon belül az eljárás során keletkezett iratról másolatot ad ki.
(11) Aki az (1)-(7) vagy a (10) bekezdés alapján az eljárás során keletkezett iratról másolatot kaphat, kérheti, hogy a másolatot a bíróság, az ügyész, illetve a nyomozó hatóság elektronikus úton vagy elektronikus adathordozón adja ki. Ha a bíróságnál, az ügyésznél, illetve a nyomozó hatóságnál a kiadni kért irat elektronikus formában rendelkezésre áll, a másolatot elektronikus úton vagy elektronikus adathordozón kell kiadni. Az így kiadott másolat nem hiteles.
193. § (1) A nyomozás elvégzése után az ügyész vagy - ha az ügyész másképp nem rendelkezik - a nyomozó hatóság a gyanúsítottnak és a védőnek az erre kijelölt helyiségben átadja a nyomozás összefűzött iratait. Lehetővé kell tenni, hogy a gyanúsított és a védő az esetleges vádemelés alapjául szolgáló összes iratot - kivéve a zártan kezelt iratokat - megismerhesse.
(2) Az iratok megtekintésének határnapjáról a gyanúsítottat és a védőt értesíteni kell, a fogva levő gyanúsítottat a határnapra - kérésére - elő kell állítani. A gyanúsított és a védő a nyomozás kiegészítését indítványozhatja, egyéb indítványokat és észrevételeket tehet, az iratokról másolatot kérhet. A gyanúsítottat erre a jogára figyelmeztetni kell.
(3) A gyanúsított, illetőleg a védő indítványáról az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság határoz. Ha az indítvány alapján nyomozási cselekmény teljesítése válik szükségessé, és az a 176. § (2) bekezdésének második mondatában megállapított határidőn belül nem végezhető el, az ügyész előterjesztésére a legfőbb ügyész a nyomozási cselekmény elvégzése érdekében a nyomozás határidejét legfeljebb kilencven nappal meghosszabbíthatja. Az elvégzett nyomozási cselekmény folytán keletkezett iratok megtekintését a meghosszabbított nyomozás határidejének utolsó napjáig - az (1) bekezdésben írt feltételekkel - a gyanúsított és a védő számára lehetővé kell tenni.
(4) A gyanúsított és a védő az iratok megtekintésének határnapját követően is jogosult arra, hogy megismerje az (1) bekezdés szerinti, valamint a (3) bekezdés alapján elrendelt nyomozási cselekmény elvégzése folytán keletkezett iratokat. 
194. § (1) A nyomozás iratainak a 193. § (1) bekezdés szerinti átadásáról felvett jegyzőkönyv tartalmazza
a) a gyanúsítottnak és a védőnek átadott iratok megjelölését, a megtekintés kezdő és befejező időpontját,
b) a gyanúsított és a védő indítványait és észrevételeit,
c) ha a gyanúsított vagy a védő nem él a 193. § (1) bekezdésben biztosított jogával, ezt a tényt.

a belügyminiszter irányítása alá tartozó nyomozó hatóságok nyomozásának részletes szabályairól és a nyomozási cselekmények jegyzőkönyv helyett más módon való rögzítésének szabályairól szóló 23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet 
136. § (1) A nyomozás elvégzése után a gyanúsított és a védő a vádemelés alapjául szolgáló, a sértett az őt érintő iratokat megismerheti. Ennek érdekében értesíteni kell őket arról, hogy a nyomozás iratait hol és mikor tekinthetik meg.
(2) Előbb a gyanúsított és védője, ezt követően a sértett számára kell a megismerés lehetőségét biztosítani.
(3) Az iratok megismeréséhez a nyomozási iratok sorszámozott, összefűzött első példányát és mellékleteit kell átadni.
(4) Az iratok megismerését a nyomozásra megállapított határidőn belül kell lehetővé tenni.
(5) A nyomozás kiegészítése során keletkezett iratok megismerését az (1)-(4) bekezdésben foglaltak szerint kell biztosítani.
(6) Ha a gyanúsított, illetőleg a védő iratismertetés során előterjesztett indítványa alapján olyan nyomozási cselekmény elvégzése válik szükségessé, amely a Be. 176. §-a (2) bekezdésének második mondatában megállapított határidőn belül nem végezhető el, a nyomozó hatóság a nyomozás határidejének meghosszabbítása érdekében haladéktalanul előterjesztést tesz az ügyészhez.
(7) Az elvégzett nyomozási cselekmény folytán keletkezett iratok megismerését a nyomozás meghosszabbított határidejének utolsó napjáig a gyanúsított és a védő, majd a sértett részére biztosítani kell.
a Rendőrség nyomozó hatóságainak hatásköréről és illetékességéről szóló 3/2008. (I. 16.) IRM rendelet 
A rendőrség nyomozó hatóságai
1. § (1) A Rendőrség mint nyomozó hatóság központi, területi és helyi nyomozó hatóságokra, a nyomozó hatóságok pedig – a szervezeti és működési szabályzatuk szerint – nyomozó szervezeti egységekre (a továbbiakban: nyomozó szerv) tagozódnak.
(2) Központi nyomozó hatóság az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban: ORFK), területi nyomozó hatóság a megyei (fővárosi) rendőr-főkapitányság, a Készenléti Rendőrség Nemzeti Nyomozó Iroda (a továbbiakban: KR NNI), valamint a Repülőtéri Rendőr Igazgatóság (a továbbiakban: RRI), helyi nyomozó hatóság a rendőrkapitányság és a vízirendészeti rendőrkapitányság (a továbbiakban együtt: rendőrkapitányság).

a Nemzeti Nyomozó Irodának a Készenléti Rendőrségbe történő integrálásával kapcsolatos egyes miniszteri rendeletek módosításáról szóló 43/2012. (VIII. 23.) BM rendelet
5. A Rendőrség nyomozó hatóságainak hatásköréről és illetékességéről szóló 3/2008. (I. 16.) IRM rendelet módosítása
6. § A Rendőrség nyomozó hatóságainak hatásköréről és illetékességéről szóló 3/2008. (I. 16.) IRM rendelet (a továbbiakban: R4.) 9. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
„(3) E rendeletnek a Nemzeti Nyomozó Irodának a Készenléti Rendőrségbe történő integrálásával kapcsolatos egyes miniszteri rendeletek módosításáról szóló 43/2012. (VIII. 23.) BM rendelettel (a továbbiakban: Módr2.) megállapított 1-3. melléklet rendelkezéseit a Módr2. hatálybalépését követően indult nyomozásokban kell alkalmazni.”
7. § Az R4.
a) 1. § (2) bekezdésében a „Nemzeti Nyomozó Iroda (a továbbiakban: NNI)” szövegrész helyébe a „Készenléti Rendőrség Nemzeti Nyomozó Iroda (a továbbiakban: KR NNI)”,
13. Záró rendelkezés
19. § Ez a rendelet 2012. szeptember 1-jén lép hatályba.