Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1149/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Rajzinger Ágnes
Az eljárás megindulása 
Hivatalomhoz panasz érkezett arra vonatkozóan, hogy Vác Város Önkormányzat Szociális Szolgáltatások Házában üzemeltett hajléktalan átmeneti szállón a téli időszakban folyamatosan felmerülő probléma, hogy az engedélyezett létszámon felül többen szeretnék igénybe venni a krízisszállást. A jogszabályi kötöttségekre is figyelemmel, a megfelelő férőhelyek hiányában azonban nem tudnak az igényekhez mérten elszállásolást biztosítani.
Tekintettel arra, hogy a beadvánnyal összefüggésben felmerült az Alaptörvényben nevesített jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményének, illetve az élethez és emberi méltósághoz való jog sérelmének gyanúja, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.
Az Ajbt. 1. § (2) bekezdésének d) pontja alapján – miszerint az alapvető jogok biztosának kiemelt feladata az egyes hátrányos helyzetű csoportba tartozó személyek, ezen belül is a hajléktalan személyek jogainak védelme – az ügyben szükségesnek tartottam a Pest Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatalának vizsgálatom indításakor párhuzamosan zajló – a közvetlen jogsértés megszüntetésében szerepet játszó – eljárása nyomán kialakult állapotok újbóli megvizsgálását.
Vizsgálatom során tájékoztatást és az ügyben keletkezett dokumentumok rendelkezésemre bocsátását kértem Vác Város Önkormányzat Szociális Szolgáltatások Háza vezetőjétől.

Érintett alapvető jogok és alkotmányos értékek
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	Az élethez, és az emberi méltósághoz való jog (Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”);
·	A szociális biztonsághoz való jog (Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdés: „Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.”).

Alkalmazott jogszabályok
·	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ktv.)
·	a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Sztv.)
·	a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet (a továbbiakban: SzCsM Rendelet)
·	a szociális szolgáltatók és intézmények működésének engedélyezéséről és ellenőrzéséről szóló 321/2009. (XII. 29.) Korm. rendelet

A megállapított tényállás
A panaszbeadvány szerint a hajléktalan átmeneti szállón folyamatosan felmerülő probléma a téli időszakban, hogy az engedélyezett létszámon felül többen szeretnék igénybe venni a krízisszállást. Egyfajta megoldásként „forgó rendszert” vezettek be, amely szerint minden alkalommal más személynek kell az intézményen kívül töltenie az éjszakát. 
A megkeresésemre adott válaszában az intézményvezető kitért arra, hogy az intézménynek a panasz idején nem volt engedélye időszakos férőhely-bővítésre, mert az SzCsM rendelet személyi és tárgyi feltételeit nem tudták biztosítani. Azonban évek óta a téli időszakban (novembertől márciusig) 5, illetve 7 fő számára az intézményvezető saját hatáskörében engedélyezte krízisférőhelyek kialakítását és igénybevételét. A férőhelyek további bővítését – fizikai akadályok miatt – nem tudták megoldani.
Az intézményvezető tájékoztatása szerint a téli időszakban az ideiglenes férőhelyek elegendőnek, sőt többször kihasználatlannak bizonyultak (5-6 fő vette igénybe a szállás lehetőséget). 2-3 alaklommal azonban előfordult, hogy többen jelentkeztek a nappali melegedőben, ahol a munkatársak a jelentkezők kora, egészségi állapota, illetve a jelentkezési sorrend alapján döntöttek a beengedésről.
Vácon és környékén sem bázis-szállás, sem éjjeli menedékhely nem található. A hajléktalan személyek szállását, pihenését, melegedését és tisztálkodását a nappali melegedő biztosítja, amely a téli időszakban hosszított nyitva tartással áll a rászorulók rendelkezésére.
Az intézmény vezetőjének tájékoztatása szerint vizsgálatommal egy időben az illetékes Szociális és Gyámhivatal Felügyeleti Osztálya ellenőrzést folytatott az intézményben. A hatósági eljárás eredményéről, a megállapításokra figyelemmel tett, vagy tenni tervezett intézkedésekről az intézményvezető tájékoztatását kértem.
Az intézményvezető az eljárás lezárultával nem, csupán jelentős késedelemmel, ismételt felszólításomra küldte meg a vonatkozó dokumentumokat hivatalomhoz.
A megküldött dokumentumokból megállapítható, hogy a szociális és gyámhivatal bejelentés alapján járt el az említett ügyben. A jegyzőkönyvben foglaltak szerint a bejelentésben foglaltakkal megegyezően a nappali melegedő és a hajléktalan személyek átmeneti szállása szolgáltatás nyújtására engedélyes intézmény a téli (krízis) időszakban – a bejelentő által helyeselten – éjjeli menedékhely szolgáltatást is nyújtott, pedig erre nem volt engedélye. A bejelentő panasza arra irányult, hogy a fenntartó biztosítsa legalább a krízis időszakban az éjjeli menedékhely szolgáltatást, mivel erre igény esetén ellátási kötelezettsége van. A bejelentés és a helyszíni ellenőrzés alapján is megállapítható volt, hogy a szolgáltatásra van igény. A bejelentő sérelmezte, hogy csak 7 fő részére biztosítja az intézmény a szolgáltatást, ráadásul az engedélyezett létszám minden esetben ugyanazt a hét személyt jelenti, másoknak nincs esélyük – a kritikus időszakban sem – a szálláson aludni. A szociális és gyámhivatal az eljárás lefolytatását követően végzésben szólította fel a szociális intézményt fenntartó Vác Város Önkormányzatát, hogy az intézményben működési engedély nélkül nyújtott időszakos férőhely szolgáltatás engedélyezése tárgyában nyújtson be kérelmet, mivel az Sztv. 86.§ (2) bekezdés d) pontja alapján Vác Város Önkormányzatának ellátási kötelezettsége van átmeneti elhelyezést nyújtó ellátás biztosítására.
Ezt követően a szociális és gyámhivatal 90PM-29/4/2010. számú határozata a működési engedély módosításáról döntött, melyben a szociális intézményre vonatkozóan 10 időszakos férőhely működtetésének engedélyezését 2010. év krízis időszakától kezdődően 5 év téli időszakára 2015. április 30-ig (november 1-től április 30-ig) rendelte el. A 10 időszakos férőhely közül 4 férőhelyet a hajléktalan személyek átmeneti szállásához, 6 férőhelyet pedig a nappali melegedőhöz rendeltek.
Az ÁNTSZ Váci, Szobi, Dunakeszi Kistérségi Intézete a 4413-6/2010-es iktatószámon kelt szakhatósági véleményével kikötés nélkül, Vác Város Hivatásos Önkormányzati Tűzoltó-parancsnoksága szakhatósági véleményével előírás nélkül hozzájárult a működési engedély kiadásához. A Budapesti Módszertani Szociális Központ és Intézményei, mint illetékes módszertani központ a szakmai programot elfogadásra javasolta. A megtartott helyszíni szemlén megállapították, hogy a fenntartó a 6+4 időszakos férőhellyel történő bővítés tárgyi és személyi feltételeit biztosítja. Emellett a helyszíni ellenőrzésen tapasztaltak is alátámasztották, hogy az átmeneti szálló férőhelyei, az időszakos férőhelyek és azok kiszolgáló helységei elkülöníthetőek egymástól, így a zavartalanság biztosított.
Tekintettel arra, hogy az időszakos férőhelyeken hajléktalan személyek téli időszakban történő, közvetlen életveszély elhárítását szolgáló gondozása folyik, a szociális és gyámhivatal a határozat azonnali végrehajthatóságáról rendelkezett. A személyi feltételek vonatkozásában a fenntartó eleget tett az SzCsM rendeletben előírt feltételeknek.
A téli, kritikus időszakot megelőzően, proaktív szemléletet követve 2012-ben ismételten vizsgálat alá vontam a hajléktalan átmeneti szálló működési rendje ellen hivatalomhoz érkezett panaszt. A vizsgálat fókuszában az állt, hogy feltérképezzem, mennyiben nyújt elegendő védelmet a bővített férőhelyszám a városban jelentkező igényekhez képest. Megkeresésemben az intézményvezetőt a hajléktalan személyek helyzetével kapcsolatos alábbi konkrét kérdések megválaszolására kértem:
1.	 személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet lehetőséget biztosít az életveszély elhárításának érdekében a téli időszakban időszakos férőhely biztosítására. Tájékoztatását kérem arról, hogy elérhetővé vált-e az intézmény számára a krízis időszakokban – a rendelet személyi és tárgyi feltételeinek biztosításával – az időszakos férőhely-bővítés megvalósítása? 
2.	Kérem, tájékoztasson arról, hogy létszámadataik szerint mennyi rászoruló jelezte a krízis időszakban igényét a nappali melegedő igénybevételére és mennyi rászorulót voltak kénytelenek – a férőhelyszám korlátozott száma miatt – elutasítani?
3.	Miként oldható meg területükön az intézményi ellátásból kiszoruló hajléktalan személyek krízis ellátása?
A kapott tájékoztatás szerint a hajléktalanok 14 férőhelyes átmeneti szállása és a 20 férőhelyes nappali melegedő integrált intézményként működik. A kihasználtság 100%-os. A hajléktalan szálló hétköznap 19-16 óra között és hétvégén 24 órában, a nappali melegedő hétköznap 8-14 óráig, a téli időszakban 8-16 óra között, a téli krízisszállás minden nap 19.30-9.30 között tart nyitva.
Az intézmény a Pest Megyei Kormányhivatal által kiadott végleges működési engedéllyel rendelkezik, valamennyi személyi-tárgyi elhelyezési feltétel adott. Az ingatlan beépítettsége már tovább nem bővíthető.
Az intézményben megforduló hajléktalan életmódot folytató kliensek száma a 2012-ben bevezetett a TAJ alapú nyilvántartás szerint az elmúlt 3 hónap alapján 88 fő. A kliensek 80%-a férfi, 20%-a nő, megállapítható továbbá, hogy az igénybevevők körében egyre több fiatal jelenik meg. A kliensek nagy részére jellemző a munkanélküliség, az alkalmi munkavállalás, a megfelelő családi háttér – anyagiak – lakhatási feltételek hiánya, esetenként az alkoholizmus, illetve az önként vállalt hajléktalanság. A jelenlegi rendszerben az átmeneti szálló kényelmesebb ellátást (saját fekhely, és konyha használat) biztosít a hajléktalanok számára, azonban nehezen fenntartható a rászorulók egyre többször jelentkező fizetésképtelensége miatt, mivel a térítési díj összege számukra magas a jövedelmi helyzetükhöz képest.
A válasz kitért annak ismertetésére, hogy az Egészségügyi, szociális és lakásügyi bizottság 2012. júniusi ülésére tervezetet nyújtottak be, melyet elutasítottak. A tervezetben foglaltak szerint az épület adottságait, alapterületét figyelembe véve 30 férőhelyes éjjeli menedékhely és 30 férőhelyes nappali melegedő kialakítására lenne lehetőség a hajléktalan szálló egyidejű megszüntetésével. Az intézmény ezáltal folyamatosan működhetne a hét minden napján 24 órás nyitva tartással, amihez a jogszabály szerint további egy szakdolgozó alkalmazása szükséges, illetve emelkednének a dologi kiadások is. Az előzetes számítások szerint költségvetési oldalról közel azonos a működtetés a jelenlegi normatíva szabályozás alapján.
Az éjjeli menedékhellyé való átalakítás alacsonyabb színvonalú ellátást (laticelen való éjszakázás, csak mikro használat) jelentene, azonban az intézményben több hajléktalan folyamatos, 24 órában történő ellátására és elhelyezésére nyílna lehetőség.
A bizottsági elutasítás ellenére a fenntartó a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivataltól előzetes szakhatósági engedélyt kért a fent leírt tervezetre, amelyet elfogadtak a 2012-es normatíva szabályozás szerint. Azonban az idei évben már nem biztos, hogy költséghatékonyan tudnák megvalósítani a tervezett változtatásokat, ezért folytatni kívánják a fejlesztéseket.
Létszámadataik alapján átlag 20 fő rászoruló vette igénybe a krízis időszakban a nappali melegedőt, illetve a 10 fő időszakos férőhely bővítés elegendőnek bizonyult az elmúlt évek tapasztalatai alapján.
Az intézményi ellátást elutasító hajléktalanokat a Magyar Vöröskereszt utcai szociális munkása rendszeresen felkeresi és tájékoztatja az éjszakai pihenési lehetőségekről. Az intézményi ellátásból kiszoruló hajléktalan személyeknek a gödöllői, illetve a budapesti hajléktalanellátó intézmények elérhetőségét a kollégák minden esetben megadják, illetve telefonon is egyeztetnek a befogadási lehetőségekről.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint hatóság, ezen belül közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A 18. § (2) bekezdése a) pontja alapján a közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv. 
Az ombudsmani gyakorlat a közszolgáltatást végző szervek fogalomkörébe tartozónak tekinti a hajléktalanellátó intézményeket, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed. Az Ajbt. már említett 18. § (1) bekezdés b) pontja alapján a helyi önkormányzat hatóságnak minősül, így az országgyűlési biztos vizsgálati jogköre az önkormányzati tevékenység esetén kétséget kizáróan szintén fennáll.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”. 
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Ahogyan arra az Alkotmánybíróság felhívta a figyelmet a 30/2012. (VI. 27.) AB határozatában, az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és az Alkotmány 2. § (1) bekezdése azonosan deklarálja az ún. jogállam klauzulát, tehát a kialakított alkotmánybírósági gyakorlat relevánsnak tekinthető a vizsgálat során. Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, és ebből meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre.
A testület által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék, a hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.
2. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. Az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő.
Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdése alapján Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.
Az Alkotmánybíróság több alkalommal kifejtette, hogy a szociális ellátáshoz való jog minimumának elvont alkotmányos mércéje az élethez és emberi méltósághoz való jog. Az állam alkotmányos kötelezettségét akkor teljesíti, ha a szociális támogatási rendszert megszervezi és működteti. Egyedüli korlát, hogy átmenetileg sem okozhat területenként vagy társadalmi csoportonként ellátatlanságot, sem pedig emberhez méltatlan ellátási körülményeket. Az állam az emberi lét alapvető feltételeiről – így hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet elhárításához szállásról – minden esetben köteles megfelelően gondoskodni. A megélhetési minimum alkotmányos alapkövetelményeként meghatározott emberi élethez és méltósághoz való jog védelmében az állam az emberi lét feltételeiről köteles gondoskodni. Ennek megfelelően az állam ellátási kötelezettsége a hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető veszélyhelyzetben kiterjed a szállás biztosítására is. A szállás biztosítására az állam abban az esetben köteles, ha a szállásnélküliség az emberi életet közvetlenül fenyegeti. Az állam tehát ebben a végső helyzetben köteles azokról gondoskodni, akik az emberi lét alapfeltételeit önerejükből nem tudják megteremteni.

III. Az ügy érdeme tekintetében
Az országgyűlési biztosok az ombudsman-intézmény megalakulásától kezdődően minden rendelkezésre álló eszközzel – helyszíni ellenőrzések, hivatalból elindított vizsgálatok, jogalkotási kezdeményezések révén – igyekeztek fellépni a hajléktalan vagy az egzisztenciálisan más módon kiszolgáltatott emberek alapjogainak, egyenlő méltóságának védelmében. A biztosok a kezdetektől fogva egyértelművé tették, hogy a jogvédelem és az egyenlő méltóság szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az érintettek a jelenlegi kiszolgáltatott helyzetükbe önhibájukból vagy önhibájukon kívül kerültek.
1. A vizsgálatom idején a szociális és gyámhivatal által feltárt hiányosságok, úgymint az időleges férőhely szolgáltatásra vonatkozó engedély, valamint az érték- és vagyonmegőrzési szabályzat hiánya, bár felvetették a jogállamiság élvéből levezethető jogbiztonság követelménye sérelmének gyanúját, tekintettel arra, hogy a szükséges engedély és dokumentumok pótlása – a hatósági fellépés hatására – az érintett szerv részéről kellő határidőben megtörtént, mindezzel összefüggésben külön megállapítást nem teszek.
2. Kiemelkedően fontosnak tartom ugyanakkor ismertetni, hogy a hajléktalansággal kapcsolatos konkrét állami feladatok alkotmányos „terjedelméről" az Alkotmánybíróság a 42/2000. (XI. 8.) AB határozatban foglalt állást. A testület felhívta a figyelmet arra, hogy az élet és emberi méltóság védelme érdekében az állam köteles a hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető vészhelyzet elhárításához szállásról gondoskodni. Az állam objektív életvédelmi kötelezettségéből az következik, hogy az életveszélynek (például fagyhalálnak) kitett embereknek köteles azonnal és hatékony segítséget nyújtani. 
Az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy – e kötelezettség keretében – az állam köteles a hajléktalan személyek számára nappali melegedő lehetőséget, átmeneti szállást, éjjeli menedékhelyet biztosítani, valamint hajléktalanok otthona, illetve rehabilitációs intézménye keretében szállásjellegű ellátást nyújtani. Az egyéb – lakhatást segítő – támogatási formákkal összefüggésben a testület hangsúlyozta, hogy az államnak a mindenkori nemzetgazdasági lehetőségek figyelembevételével törekednie kell a támogatások mértékének növelésére, illetőleg a társadalom teljesítőképességéhez is igazodóan a szociális ellátások bővítésére. 
Elsősorban azt vizsgáltam, hogy az intézményfenntartó eleget tesz-e a szociális ellátásokra vonatkozó törvényi kötelezettségének. 2013. január 1-jén lépett hatályba a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény 13. § (1) bekezdés (10) pontjának azon rendelkezése, miszerint a helyi közügyek, valamint a helyben biztosítható közfeladatok körében ellátandó helyi önkormányzati feladatok különösen a területén hajléktalanná vált személyek ellátásának és rehabilitációjának, valamint a hajléktalanná válás megelőzésének biztosítása.
Vác város teljes népessége a 2012. januári adatok szerint 34. 810 fő volt, ez alapján az Szt. 86.§ (2) bekezdés d) pontja az irányadó, mely kimondja, hogy a helyi önkormányzat kötelezően ellátandó feladatai között a törvény családsegítést, idősek nappali ellátását, időskorúak gondozóházát, éjjeli menedékhelyet, hajléktalan személyek átmeneti szállását köteles biztosítani. 
Vácott bár éjjeli menedékhely jelenleg nem működik, az SzCsM rendelet 107/D. § (2) bekezdése szerint ugyanakkor a nappali melegedő az időszakos férőhelyek tekintetében éjjeli menedékhelynek minősül. Az ideiglenes férőhelyszám bővítéssel mindezek alapján tehát az önkormányzat szigorúan vett törvényi kötelezettségének eleget tesz.
Mivel a szociális és lakásügyi bizottság döntését megalapozó gazdasági-finanszírozási megfontolások nem képezhetik alkotmányos vizsgálatom tárgyát, nem foglalhatok állást abban a kérdésben, hogy az intézmény éjjeli menedékhellyé alakítása – mely az ellátás színvonalának csökkenésével, és a férőhelyszámok jelentős növekedésével járna – alkalmasabb ellátást biztosíthatna-e a rászorulók számára. 
Vizsgálatomat ezért az esetleges alapjogi szempontból visszás gyakorlat felfedésére korlátoztam. A beérkezett információk ellentmondóak voltak a tekintetben, hogy a krízisszállás elegendő-e az azt igénybe venni szándékozók számára. A panasz szerint több alkalommal előfordult, hogy bizonyos személyeket a téli időszakban el kellett küldeni a szállóról, mert túllépték az engedélyezett létszámot. Kifejezetten erre vonatkozóan belső gyakorlatot alakítottak ki, hogy milyen szempontok alapján kell eldönteni, ki fogja kint tölteni az éjszakát. Ezzel szemben az intézményvezető tájékoztatása szerint a korábbi időszakban elenyésző számban – egy-két esetben – fordult elő, hogy többletlétszámban jelentkeztek rászorulók a szállásra, minden esetben megtették a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy a közvetlen életveszélyt elhárítsák (tájékoztatásadással, utcai szociális munkás igénybevételével), a bővített ideiglenes férőhelyek pedig már minden esetben elegendőnek bizonyulnak a helyi igények kiszolgálásához.
Figyelemmel arra, hogy az ügyben bizonyítási eljárást lefolytatni nem állt módomban, a sérelmezett gyakorlat – az intézményvezető által is elismerten – még a férőhelyszámok bővítését megelőzően jelentkezett, a felvetettek súlyosságára tekintettel kiemelkedően fontosnak tartom az ellátási kötelezettséggel összefüggésben alábbi megállapításaimat ismertetni.
Jelentéseimben több esetben foglalkoztam az egyén önrendelkezési jogának és az állam életvédelmi kötelezettségének viszonyával. Például azzal, hogy megtagadható-e a segítség igénybe vétele téli krízishelyzetben, akár „akarata” ellenére biztonságos helyre szállítható-e az utcán élő, beteg vagy sérült hajléktalan ember. Jelen ügyben azonban egyértelműen nincs szó az önrendelkezési jog és az életvédelmi kötelezettség konfliktusáról, az egyén akarata „egy irányban hat” az állam életvédelmi kötelezettségével, hiszen a panasz alapján a rászorulók minden esetben maguk jelentkeztek elszállásolást kérve.
A vizsgált ellátási struktúra esetében a közvetlen életveszély elhárítását szolgáló körülményeket monitoroztam, mely feladat tekintetében az állam életvédelmi kötelezettsége abszolút jellegű, vagyis nem enged kivételt. Az ellátásból való kizárás, elegendő hely hiányában való kimaradás visszafordíthatatlan következményekkel járhat az érintettekre nézve, az így kialakuló helyzet pedig az állam életvédelmi kötelezettségével kapcsolatban súlyos visszásságot vet fel.
Fontosnak tartom ismételten felhívni a figyelmet arra, hogy a szabályozás és jogalkalmazás során az alapvető jogokkal, különösen az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben fokozott körültekintéssel köteles minden érintett eljárni. Különösen fontos hangsúlyozni ezt, ha olyan emberekkel kapcsolatban merül fel az önkényes jogkorlátozás vagy bármilyen jogsértés veszélye, akiknek az érdekérvényesítési képessége rendkívül alacsony.
Mindezekre figyelemmel tehát azon gyakorlat, mely szerint a szociális intézmény vezetője, vagy a szociális munkás dönti el, hogy mely személyek krízisellátását engedélyezi, és mely személyek kénytelenek a közvetlen életveszélyt jelentő téli időszakban fedél nélkül tölteni az éjszakát, jogállami keretek között elfogadhatatlan. Ebből következően megállapítottam, hogy a kifogásolt gyakorlat az élethez és emberi méltósághoz való jog sérelmét idézheti elő.

Intézkedésem
A feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásság bekövetkezésének jövőbeni megelőzése érdekében
– az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján felkérem Vác Város Önkormányzat Szociális Szolgáltatások Háza vezetőjét, hogy biztosítsa a jelentésemben foglaltak maradéktalan megtartását, különös figyelemmel arra, hogy a téli krízisidőszakban előforduló esetleges létszámtöbblet kialakulása esetén minden megjelenő rászorult elszállásolásáról köteles gondoskodni;
– az Ajbt. 31.§ alapján felhívom a fenntartó, Vác Város Önkormányzata Képviselő Testületének figyelmét arra, hogy a szociális intézménnyel összefüggésben meghozott döntéseik során kiemelt figyelmet fordítsanak a jelentésemben hangsúlyosan hivatkozott életvédelmi kötelezettség megtartására.

Budapest, 2013. január

Prof. Dr. Szabó Máté sk.