Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2981/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Magicz András
dr. Szajbély Katalin
dr. Vass Veronika
A vizsgálat megindítása
Az uzsoraszerződés a mélyszegénységben élők számára gyakran az egyetlen útja annak, hogy legalább időlegesen készpénzhez vagy nélkülözhetetlen javakhoz jussanak. A rendkívül aránytalan megállapodások csapdájából azonban külső segítség nélkül szinte lehetetlen kitörni. Az uzsora áldozatainak sorsát ugyanakkor sokszor társadalmi közöny vagy akár nyílt, és gyakran az etnikai előítéletek által is erősített ellenszenv kíséri. Az elmúlt években az állam elsődlegesen büntetőjogi kérdésként próbálta kezelni az uzsorát, miközben e jelenség visszaszorítása ennél összetettebb megoldásokat kíván meg.
A „Válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” projekt részeként az etnikai-szociális előítéletesség témakörében szükségesnek tartottam, hogy hivatalból indított vizsgálat keretében áttekintsem az uzsora-jelenséggel összefüggő problémákat, a bevezetett polgári jogi, büntetőjogi és szociális intézkedéseket, méghozzá az áldozatok alapjogainak érvényesülése, védelme szemszögéből. Hatáskörömből adódóan nem az uzsorakölcsönt nyújtó személyek cselekményeit vizsgáltam, hanem azon állami hatóságok tevékenységét ellenőriztem, amelyek feladata az uzsora áldozatainak védelme, jogérvényesítésük elősegítése vagy biztosítása.
A közvélekedés az uzsora körébe sorol minden olyan megállapodást, amely alapján az igénybe vett szolgáltatás ellenértékét aránytalanul kedvezőtlen feltételekkel kell megtéríteni. E vizsgálat keretében azonban az uzsorát szűkebb értelemben, kifejezetten a polgári jogi és a büntetőjogi meghatározásokat alapul véve vizsgáltam. Nem tartozott vizsgálatom tárgykörébe az egyes pénzügyi vállalkozások által felszámított magas kamat kérdése. E problémával ugyanis az elmúlt években több országgyűlési biztosi vizsgálat is foglakozott, amelyek a pénzügyi intézmények ügyfelei megfelelő védelmének biztosítása, fogyasztói jogaik érvényesítése, valamint a pénzügyi ellenőrzés szerveinek hatékonyabb működése érdekében javaslatokat fogalmaztak meg a jogszabályok módosítására, kiegészítésére.1

A megállapított tényállás
1. Az uzsora elleni fellépés jogtörténeti megközelítésben2
A magyar uzsora kifejezés a latin usura, vagyis kamat szóból ered. Ez a szóátvétel is azt mutatja, hogy az uzsora jogi megítélését az egyes történelmi korszakokban elsődlegesen a törvényes kamat engedélyezéséhez, illetve felső határának meghatározásához való viszonyulás befolyásolta.
A római jog – időleges tiltásoktól eltekintve – lehetőséget adott kamat kikötésére. A kamat mértékét azonban már a Kr.e. 5. században korlátozta a XII. táblás törvény, a Kr.u. 6. században összeállított Codex Iustinianus pedig az egyes ügyletfajták, illetve a kölcsönadó társadalmi státusza szerint rendelkezett a törvényes kamatról. 
A kánonjog ezzel szemben a kamatot munka nélkül szerzett jövedelemnek tekintette. Az 787. évi II. niceai zsinat általános érvénnyel kimondta a kamatszedés tilalmát, a második lateráni zsinat 1139-ben egyházi kiközösítéssel és az egyházi temetés megtagadásával fenyegette az uzsorásokat. A középkori Európában a világi uralkodók is tilalmazták a kamatszedést, ám nem tudtak gátat venni az uzsora gyakorlatának. 
A protestantizmus XVI. századi megjelenésével a kamat megítélése is átértékelődött. Luther Márton bizonyos esetekben megengedhetőnek tartotta a kamatot, Kálvin János pedig csak akkor tartotta elítélendőnek a kamatszedést, ha az a szegények még hátrányosabb helyzetbe kerülésével járt együtt.
A XIX. században a hitelezés a gazdasági fejlődés alapjává vált, és elterjedt az a nézet, hogy a kamat mértékét nem az államnak kell meghatároznia, hanem azt a pénzpiaci szereplők megállapodása alakíthatja ki. A teljes szerződési szabadság következtében terjedő uzsora azonban számos európai országot a kamatkorlátozások visszaállítására vezetett. 
Magyarországon az Árpád-házi királyok nem hoztak rendelkezéseket az uzsora ellen, amiben szerepe volt annak is, hogy egyes uralkodók maguk is jelentős kamattal terhelt kölcsönökre szorultak. Az uzsora terjedését mutatja, hogy egy 1436-ban kelt uralkodói kiváltságlevél heti két százalékban maximálta a kamat mértékét. 
Az újkor első szakaszában több kamatot korlátozó törvény is születetett az adósok védelmében. Az 1647. évi CXLIV. törvény a hitelezők számára „minden száztól hattal számítandó” kamat érvényesítését tette lehetővé. Az 1715. évi LI. törvénycikk azonban már azt rótta fel, hogy „igen sokan, az üdvösségről s emberszeretetről megfeledkezve, uzsorás gonoszságnak s fösvénységnek hódolva” a törvényesnél nagyobb kamatot követelnek. Elrendelte ezért, hogy a tilalom ellen vétőket a bíró a kialkudott kamat elvesztésében marasztalja. Az uzsorások megfenyítéséről szóló 1723. évi CXX. törvénycikk a hat százalékon felüli kamat kikötését nem csak a kamat, hanem a tőke elvesztésével is szankcionálta. II. József eltörölte a kamat felső határát meghatározó rendelkezéseket, ám az uralkodó halálát követően sorra születtek az uzsorakamat elleni törvények. Az uzsoráskodás korlátozásáról szóló 1802. évi XXI. törvénycikk kimondta a törvényes kamatot sértő szerződések semmisségét, a jogosulatlan összeg visszafizetésének kötelezettségét, és a „bíró bölcs belátása szerint” lehetővé tette a pénz- vagy fogságbüntetés alkalmazását is. 
A dualizmus kezdetén Magyarországon is a szabadpiactól várták az uzsora megfékezését. Az 1868. évi XXXI. törvénycikk eltörölte a korábbi uzsoratörvényeket. Kimondta, hogy a szerződési kamatlábat a felek írásbeli szerződésben tetszésük szerint állapíthatják meg. Rendelkezett arról is, hogy uzsora miatt nem indítható büntetőeljárás, és kamat vagy a tőke sem követelhető vissza. A gazdasági fellendülés hatására az elkövetkező néhány évben a törvényi tiltás hiányában sem nőttek számottevően a kamatok, sőt a monarchia egyes területein még csökkentek is. Az 1870-es évek közepétől azonban az erősödő gazdasági válság hitelezési nehézségekhez, ezzel együtt az uzsora terjedéséhez vezetett. Az 1877. évi VIII. törvénycikk ezért a bíró által megállapítható kamat legmagasabb mértékét nyolc százalékban állapította meg. 
Az 1883. évi XXV. törvénycikk megteremtette az uzsora elleni büntetőjogi fellépés lehetőségét. Büntetni rendelte azt, aki más rászorultságát, könnyelműségét vagy tapasztalatlanságát felhasználva, olyan kikötések mellett hitelez vagy ad fizetési halasztást, melyek alkalmasak az adósnak vagy a kezesnek anyagi romlását előidézni, fokozni vagy oly mérvűek, hogy az eset körülményeihez képest, a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás közt szembeötlő aránytalanság mutatkozik. Az uzsora vétség alapesetben egy hónaptól hat hónapig terjedhető fogházzal, és pénzbüntetéssel volt sújtható. Minősített esetben nemcsak a fogház- és a pénzbüntetés tételei emelkedtek, hanem a törvény előírta a hivatalvesztést és a politikai jogok gyakorlásának felfüggesztését, valamint lehetőséget adott a kitiltásra is. 
A szigorodó jogszabályi környezet azonban nem tudta visszaszorítani az uzsorát, és terjedni kezdtek azok a megoldások, amelyek kijátszhatóvá tették a törvényi tilalmakat. A korszak neves jogtudósainak részvételével 1902. május 27-én tartott szaktanácskozás arra hívta fel a figyelmet, hogy büntethetővé kellene tenni a dologi uzsorát is, mert e jogügyletek lényegileg ugyanazon tartalommal bírnak, mint a hitelezési uzsora. 
Az I. világháborút követő áruhiány időszakában az 1920. évi XV. törvény árdrágító visszaélésként büntette az áru-, valamint a munkabéruzsorát. Ez utóbbi vétséget a közszükségleti munkateljesítésre vonatkozó szerződés alapján mind a munkaadó, mind a munkavállaló elkövethette, ha a másik fél szorult helyzetének kihasználásával olyan ellenszolgáltatást követelt, kötött ki vagy fogadott el, amely a saját szolgáltatás értékét szembetűnően aránytalanul meghaladta. 
Az uzsoráról szóló 1932. évi VI. törvénycikk pontosította az uzsorás szerződés fogalmát. Ilyen szerződésnek minősítette, ha valaki a vele szerződő fél szorult helyzetének, könnyelműségének, értelmi gyengeségének, tapasztalatlanságának, függő helyzetének vagy a nála elfoglalt bizalmi állásának kihasználásával kölcsön nyújtása és általában bármily szolgáltatás előlegezése vagy a másik felet terhelő bármilyen kötelezettség teljesítésére adott halasztás, továbbá a másik fél ellen fennálló valamely követelés módosítása vagy megszüntetése fejében olyan vagyoni előnyt köt ki vagy szerez, amely a saját szolgáltatásának értékét feltűnően aránytalan mértékben meghaladja. A törvény kimondta, hogy az uzsorás szerződés semmis, valamint meghatározta annak magánjogi jogkövetkezményeit. Szigorította továbbá az uzsora vétség esetében alkalmazható büntetőjogi szankciókat. 
Az 1947 és 1954 között létrehozott uzsorabírósági különtanácsok elsődlegesen nem az uzsora, hanem az árdrágítás és más gazdasági bűncselekmények esetében jártak el. 
Az 1961. évi V. törvénnyel elfogadott Büntető Törvénykönyv uzsora miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntette, aki más szorult vagy függő helyzetét, tapasztalatlanságát, könnyelműségét vagy értelmi gyengeségét kihasználva olyan ellenszolgáltatást köt ki vagy szerez meg, amely saját szolgáltatásának az értékét feltűnően aránytalan mértékben meghaladja.
Az uzsora az államszocializmus éveiben, a kedvező kamatozású állami hitelezés ellenére is jelen volt a társadalomban. Az 1979. július 1-jén hatályba lépett Btk. a szocialista társadalmi viszonyok között mégsem látta indokoltnak az uzsora önálló büntetőjogi tényállásként való meghatározását. A kikötött kamat mértékétől függetlenül azonban 1993-ig üzérkedésnek minősült, ha valaki üzletszerűen pénzt kölcsönzött.
A rendszerváltozást követően az uzsora társadalomra veszélyessége meghatványozódott, egyre inkább a szervezett bűnelkövetői csoportok biztos bevételi forrásává vált. Az akkori jogi szabályozás nem tette lehetővé az uzsora elleni hatékony fellépést. Másfél évtizeden keresztül – 1994 és 2009 között – az uzsora jogosulatlan pénzintézeti (pénzügyi) tevékenységként volt büntethető. E tényállás érvényesülését nehezítette azonban, hogy az nem önmagában volt alkalmazható, hanem a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény töltötte ki tartalommal. A büntetőjogi felelősségre vonásra így akkor kerülhetett sor, ha az elkövető engedély nélkül, ellenérték fejében, nyereség, illetve haszonszerzés céljából rendszeresen folytatott gazdasági tevékenység keretében pénzkölcsönzést. A bírói gyakorlat szerint a tényállásszerű elkövetéshez valamilyen legális vagy illegális szervezettségnek fenn kellett állnia. Erre utalt, ha a szerződési feltételeket előre rögzítették, meghatározták a nem teljesítés jogkövetkezményeit és nyilvántartást vezettek az ügyletek adatairól. Az engedély nélküli üzletszerű pénzkölcsönzést így csak az uzsoracselekmények kis hányadában lehetett bizonyítani. A jogalkalmazás tapasztalatai már az 1990-es évek végétől felhívták a figyelmet arra, hogy az uzsora visszaszorítására érdekében a polgári jogi és büntetőjogi szabályozás felülvizsgálata szükséges, ám erre csak 2008-tól kezdődően került sor.

2. A jogi szabályozás ismertetése
2.1. A polgári jog rendelkezései az uzsora ellen
A Polgári Törvénykönyv (Ptk.) már hatálybalépésétől, 1960 májusától uzsorás szerződésnek minősíti, ha a szerződő fél a szerződés megkötésekor a másik fél helyzetének kihasználásával feltűnően aránytalan előnyt köt ki.3 Az uzsorás szerződés semmis, azonban az aránytalan előny megszüntetésével érvényes szerződéssé lehet tenni. Uzsorás szerződés esetén a bíróság egészben vagy részben elengedheti a visszatérítést, ha az a sérelmet szenvedő felet részletfizetés engedélyezése esetén is súlyos helyzetbe hozná. A sérelmet okozó fél ugyanakkor köteles visszatéríteni a kapott szolgáltatásból az aránytalan előnynek megfelelő részt a sérelmet szenvedő félnek. A bíróság uzsorás szerződés esetén a sérelmet okozó félnek visszajáró szolgáltatást az állam javára köteles megítélni. 
Polgári jogi értelemben tehát akkor beszélhetünk uzsoráról, ha a feltűnően aránytalan előny kikötése együtt jár a másik fél hátrányos helyzetének kihasználásával. Abban az esetben, ha az uzsora konjunktív feltételei közül a szubjektív elem (a másik szerződő fél helyzetének kihasználása) nem állapítható meg, az objektív feltétel további vizsgálata szükségtelen, mert a Ptk. csak e két feltétel együttes fennállása esetén teszi lehetővé a szerződés semmissé nyilvánítását.4
Önmagában a magas kamat kikötése tehát nem alapozza meg a szerződés uzsorás jellegét, ezért a bíróságnak a semmisségre hivatkozó fél személyi, családi és vagyoni körülményeit is vizsgálnia kell. Az uzsora megállapításához a sérelmet okozó fél célzatos magatartása szükséges, ami csak akkor valósul meg, ha a szerződéskötéskor ismeri a másik félnek azt a helyzetét, amely az előnytelen szerződés megkötésére készteti. A szerződés tehát nem nyilvánítható semmissé, ha a bíróság bizonyítottnak fogadja el, hogy a feltűnően aránytalan előnyt kikötő fél nem volt tisztában a másik fél kiszolgáltatott helyzetével, ezért nem is használhatta ki azt. 
Az ítélkezési gyakorlat szerint a sérelmet szenvedett fél kényszerhelyzetét alátámasztó tényeknek a szerződéskötéssel kell összefüggésben állniuk. Ez különösen akkor állapítható meg, ha a fél saját vagy családja létfenntartására, gyógykezelésre vagy a kiszolgáltatott helyzetéből adódó más okból kényszerült megkötni a szerződést. Abban az esetben, ha a kölcsönt vagy annak egy részét befektetési céllal, a vagyoni gyarapodás reményében veszik fel, a bíróságok értelmezése szerint nem áll fenn uzsora.
A kiugróan magas kamattal szemben nemcsak az uzsora tilalmára hivatkozva, hanem a Ptk. más rendelkezései alapján is fel lehet lépni. A korábbi szabályozás alapján a Ptk., majd 2000. szeptember 1-jét követően a költségvetési törvények meghatározták a kamat mértékét, ám jogszabály vagy a magánszemélyek megállapodása ettől eltérhetett. 2012. április 1-jétől azonban a Ptk. a magánszemélyek egymás között kötött szerződéseiben – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – a jegybanki alapkamat 24 százalékponttal növelt mértékében határozza meg az érvényesen kiköthető kamatlábat. Alapkamatként nem az aktuális, hanem az adott naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes alapkamatot kell számításba venni.5 Ennek megfelelően 2012 második félévében legfeljebb 31 százalékos lehet a magánszemélyek közötti szerződésben meghatározott kamatláb. A kamat maximális mértékének túllépése – eltérően az uzsorára vonatkozó rendelkezéstől – nem teszi az egész szerződést semmissé, ez kizárólag az érvényesen kiköthető kamat feletti részben következik be. További jogi lehetőség, hogy a túlzott mértékben megállapított kamatot a felek keresete alapján a bíróság mérsékelheti.6 A jogalkotó a bírói mérlegelés körébe utalta, hogy a szerződés minden sajátosságát figyelembe véve döntsön a kikötött kamat túlzott mértékéről, illetve mérsékléséről.

2.2. A büntetőjogi szabályozás
A Büntető Törvénykönyv (Btk.) uzsorabűncselekmény7 miatt bünteti, aki más rászorult helyzetét kihasználva olyan különösen aránytalan mértékű ellenszolgáltatást tartalmazó megállapodást köt, amely alkalmas arra, hogy annak teljesítése a megállapodás kötelezettjét, a vele közös háztartásban élő hozzátartozóját, illetve a megállapodás kötelezettje által – jogszabályon, bírósági határozaton, hatósági határozaton vagy szerződésen alapuló tartási kötelezettség alapján – eltartott személyt súlyos vagy további súlyos nélkülözésnek tegye ki. E bűntett alapesete három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő és mellékbüntetésként kitiltásnak is helye van. A büntetés öt évig terjedő szabadságvesztés, ha az uzsorabűncselekményt bűnszövetségben vagy üzletszerűen követik el. Korlátlanul enyhíthető annak a büntetése, aki e bűncselekményt, mielőtt az a hatóság tudomására jutott volna, a hatóságnak bejelenti és az elkövetés körülményeit feltárja.
Az uzsorabűncselekmény tényállása tehát nem az uzsora Ptk. szerinti meghatározásán alapul, hanem önálló fogalom. A két definíció között vannak ugyan tartalmi azonosságok, a büntetőjogi terminológia azonban lehetővé teszi, hogy a büntetőbíróság önállóan minősíthesse a felek által kötött megállapodást, nem szükséges ehhez a polgári bíróság előzetes döntése. Lényeges különbség a két jogági szabályozás között, hogy a Btk. nem a szerződés kifejezést alkalmazza, így a felek között létrejött bármilyen uzsorás elemeket tartalmazó megállapodásra kiterjedhet a büntetőjogi felelősség. Ennek azért van jelentősége, mert – amint arra a tényállás miniszteri indokolása is utal – bár az uzsoratevékenység jellemzően kölcsönügyletek révén valósul meg, ám gyakran más szerződésnek vagy megállapodásnak álcázzák.
A bűncselekmény sértettje rászorult helyzetben lévő személy lehet. A rászorultságot a jogalkotó nem definiálta, a bíróságok megítélésére bízta, hogy mely helyzeteket tekintik olyannak, amelyeknek a kihasználása már az uzsora körébe tartozik. A tényállás 2011. november 1-jei módosítása kivette az uzsorabűncselekmény alaptényállási elemei közül az üzletszerű elkövetési módot, és azt minősítő körülményként határozza meg. Így akár az egyszeri elkövetés is büntethető, ami egyrészt nagyobb visszatartó erőt jelent, másrészt pedig egyszerűbbé teheti a bizonyítást. E törvénymódosítás következtében az uzsora materiális bűncselekményből veszélyeztető bűncselekménnyé vált. Megvalósulásának tehát nem feltétele, hogy az uzsorás megállapodás teljesítésének eredményeképpen a sértett vagy a sértett hozzátartozója súlyos vagy további súlyos nélkülözése be is következzék. A szabályozás így ebben az elemében visszatért a jogtörténeti előzményekhez, az 1883. évi XXV. törvénycikkben foglaltakhoz. 
A súlyos vagy további nélkülözés a – miniszteri indokolásban is hivatkozott – bírói jogértelmezés szerint az elemi szükségletek kielégítéséhez szükséges feltételek hiányát jelenti. Így akár az is kérdéses lehet, hogy megvalósul-e a súlyos nélkülözésnek való kitettség akkor, ha valaki uzsora következtében elveszti ingatlanát, ám lakhatását más módon (például hozzátartozójához költözéssel) megfelelő szinten meg tudja oldani. 
Az uzsorabűncselekmény vagyon elleni bűncselekmény, tényállásának nem része az erőszak vagy az azzal való fenyegetés. Az elkövető azonban gyakran ilyen módon lép fel és az akaratot megtörve kényszeríti ki a teljesítést. Ebben az esetben az uzsorabűncselekmény mellett halmazatban zsarolás is megállapítható lehet.8

A vizsgálat során megkeresett szervek által adott tájékoztatás
A vizsgálat eredményes lefolytatása érdekében vizsgálatom során két fő kérdéskör kapcsán tájékozódtam. Egyrészt az uzsora elleni közvetlen állami fellépés hatékonyságáról, másrészt pedig azon intézkedésekről kívántam információt szerezni, amelyek hosszú távon kiutat jelenthetnek az uzsorahitel felvételére kényszerítő élethelyzetből. 
Vizsgálatom megindításával egyidejűleg megkerestem az országos rendőrfőkapitányt, a legfőbb ügyészt, a közigazgatási és igazságügyi minisztert, a Nemzeti Adó-és Vámhivatal elnökét valamint az Országos Bírósági Hivatal elnökét.
Az országos rendőrfőkapitánytól valamint a legfőbb ügyésztől arról kértem tájékoztatást, hogyan alakult az uzsorabűncselekmény miatti feljelentések, továbbá a feljelentések alapján vagy más módon megindult nyomozások száma az uzsorára vonatkozó speciális büntetőjogi tényállás 2009. március 1-jei hatálybelépése óta, valamint miként alakult a vádemelés gyakorlata ezen ügyekben. Tájékoztatást kértem továbbá a témával kapcsolatos névtelen bejelentések kezelésével összefüggésben, valamint az elrendelt előzetes letartóztatások ügyében is. A feljelentések visszavonásáról is adatokat kértem, ezzel összefüggésben a megindult eljárások hivatalból folytatásának gyakorlatáról is. A tényállás felderítésével kapcsolatban rákérdeztem a vagyongyarapodási vizsgálat kezdeményezésének gyakoriságára is. A megkeresett szerveket arra kértem továbbá, értékeljék a büntetőjogi szabályozás hatékonyságát, valamint fogalmazzák meg esetleges jogszabály-módosítási javaslataikat e bűncselekmény hatékonyabb üldözése érdekében. Véleményüket kértem továbbá azzal összefüggésben, hogy – tekintettel az uzsorabűncselekmények magas fokú látenciájára – milyen, a büntetőjogon túlmutató intézkedéseket tartanának célszerűnek az uzsora elleni hatékony fellépés érdekében. 
Az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy az uzsorás tevékenységgel összefüggő bűncselekményekkel (uzsorabűncselekmény, önbíráskodás, zsarolás) szembeni fokozott rendőrségi fellépés első eredményei már 2011 második felében érzékelhetőek voltak. Míg 2011 elején csupán mintegy 40, addig 2011. szeptember 1-én már 111 büntetőeljárás volt folyamatban. 2011 év végére a nyomozások száma 181-re emelkedett, ezzel párhuzamosan jelentősen bővült a sértetti kör is, amely elérte a 738 főt, míg a terheltek száma a 228-at.
Az uzsorabűncselekmény miatti feljelentések száma a rendőrség adatbázisából nem mutatható ki, mivel a büntetőeljárások megindítása időpontjában rendelkezésre álló információ alapján a cselekmény jogi minősítése még pontatlan. Ilyen esetben az ügyfeldolgozó rendszerben az érintett cselekmény főként valamely, az uzsorás tevékenységhez általában kapcsolódó egyéb – tipikusan önbíráskodás, zsarolás, esetleg testi sértés – bűncselekményként kerül rögzítésre. A feljelentések alapján uzsorabűncselekmény gyanúja miatt összesen 645 esetben került sor nyomozás elrendelésére, a nyomozásokat követően pedig összesen 115 ügyben élt a nyomozó hatóság vádemelési javaslattal. A nyomozások során elrendelt előzetes letartóztatások, valamint a tényleges vádemelések számáról a rendőrség adatokkal nem rendelkezik. A nyomozó hatóságok gyakorlatában több esetben is előfordult, hogy a büntetőeljárás nem feljelentésre, hanem egyéb módon, tipikusan az eljáró rendőri szerv észlelése vagy bejelentés alapján indult meg.
A rendőrség nyomozó hatóságai által uzsorabűncselekmény miatt, valamint az uzsorás jellegű cselekményekkel összefüggésben folytatott nyomozások tapasztalatait a szakirányításért felelős ORFK Bűnügyi Főigazgatóság Bűnügyi Főosztály Gazdaságvédelmi és Pénzhamisítás Elleni Osztálya 2010. július 1-jétől havi rendszerességgel összegzi és értékeli. A 2011 szeptemberében meghirdetett országvédelmi akciótervhez kapcsolódóan a rendőrség már napi szinten aktualizált kimutatást vezet az uzsorabűncselekmény miatti eljárások legfontosabb adatairól. 
Az értékelő munka tapasztalatai alapján az ORFK bűnügyi szakterülete felkereste a leginkább érintett megyék (Borsod-Abaúj-Zemplén, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Jász-Nagykun-Szolnok, Hajdú-Bihar, illetőleg Baranya) területi és helyi nyomozó hatóságait, tájékoztatást kérve a nyomozások állásáról, a büntetőeljárások lefolytatását elősegítő, illetve akadályozó tényezőkről. A területi és helyi nyomozó hatóságokkal való együttműködés elősegíti az egységes nyomozó hatósági gyakorlat kialakítását. 
A rendőrség módszertani útmutatót dolgozott ki, amely ismerteti az uzsorás jellegű cselekmények miatti eljárások legfontosabb jogszabályi kereteit, értelmezi a hatályos büntetőjogi tényállás neuralgikus pontjait, segítséget nyújt a halmazati és elhatárolási kérdések megoldásában, továbbá a kriminalisztikai sajátosságokon túl a jellemzően felmerülő bizonyítási nehézségeket is bemutatja, melyekkel összefüggésben megoldási javaslatokat fogalmaz meg. 
Az áldozatok védelmével összefüggésben az ORFK arról tájékoztatott, hogy a büntetőeljárások során az uzsorabűncselekmény sértettjei összesen 13 alkalommal kértek védelmet a rendőrségtől fenyegetés vagy megtorlás veszélye miatt, egy további esetben pedig a nyomozó hatóság tartotta indokoltnak a személyi védelem elrendelését. Ezen esetekben a sértettek személyi adatainak és nevük zártan történő kezelése mellett a sértett lakóhelyének visszatérő ellenőrzésére, a kihallgatás nyomozási bíró által történt foganatosítására, a járőrtevékenység fokozására, illetve zaklatás vétség gyanúja miatt nyomozás elrendelésére került sor, továbbá egy alkalommal a sértett és családja az éjszakát az adott rendőrkapitányságon töltötte, majd intézkedtek a család elhelyezéséről, az illetékes kormányhivatal Áldozatsegítő Szolgálatánál pedig azonnali segély megállapítását kezdeményezték. 
A nyomozások során összesen 90 esetben vonták vissza a feljelentést, további 4 alkalommal pedig a sértett olyan mértékben változtatta meg a vallomását, hogy a gyanúsítottal szembeni gyanút így nem erősítette meg. A rendőrségi tapasztalatok szerint a tanúvallomás visszavonása vagy megváltoztatása számos esetben arra vezethető vissza, hogy a sértettek és az elkövetők ugyanannak a kisközösségnek a tagjai, esetlegesen rokoni kapcsolatban is állnak, illetve nem ritka az uzsorástól való teljes mértékű egzisztenciális függés. Természetesen, amennyiben a nyomozás adott szakaszában rendelkezésre állt egyéb bizonyítékok összességükben a bűncselekmény gyanúját a terhelttel szemben megalapozták, a nyomozás lefolytatására a vallomás megváltoztatása vagy visszavonása ellenére is sor került, ugyanakkor az eljáró szervek a bizonyítékok beszerzése során igyekeznek ezt megelőzni.
A rendőrfőkapitány válaszában megjegyezte továbbá: a tényállásszerű magatartás valamennyi elemének bizonyítása számos esetben egyéb okokból is rendkívül nehéz feladat elé állítja a nyomozó hatóságokat. Ezzel összefüggésben példaként említhetők a sértettek társadalmi-szociális helyzetéből fakadó, a megfelelő információk megszerzését nyilvánvalóan akadályozó jellemzők, így az írástudatlanság vagy a beszédkészség rendkívül alacsony foka. Figyelemmel az uzsorabűncselekmény nagyfokú látenciájára, a terhelő vallomások jelentőségére, illetve a sértettek elkövetőkkel vagy családtagjaikkal szemben tapasztalható félelmére és kiszolgáltatottságára, a nyomozások eredményes lefolytatásának egyik legfontosabb előfeltétele a bűnüldözési munka hatékonyságának bemutatása. Mindezeken túl a rendőrség kiemelt hangsúlyt fektet a bűnmegelőzés területére is. 
A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiához kapcsolódó kormányzati intézkedési tervben meghatározott feladatok végrehajtására készített BM/2658-2/2012. számú Intézkedési Tervben foglalt feladatok koordinálására az ORFK Rendészeti Főigazgatóság Közrendvédelmi Főosztálya ütemtervet készített, amely bűnügyi és rendészeti feladatokat is meghatároz, többek között a közösségek békéjét veszélyeztető ismétlődő bűnelkövetések és atrocitások megelőzése érdekében.
A vagyongyarapodási vizsgálatokkal összefüggésben a rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy mivel az egyes nyomozási-bizonyítási cselekmények végrehajtásáról nem készül statisztikai kimutatás, így arról sem áll rendelkezésre adat, hogy hány esetben került sor a nyomozások során vagyongyarapodási vizsgálat kezdeményezésére. Mindazonáltal a hivatkozott módszertani útmutató is kifejezetten rögzíti, hogy ha a büntetőjogi felelősség megállapíthatósága érdekében indokolt, az ilyen vizsgálatok lefolytatásától nem lehet eltekinteni. A szabályozás hatékonyságát értékelve a rendőrfőkapitány hangsúlyozta, hogy az uzsorabűncselekmény tényállásának 2011. őszi módosításában a rendőrség szakmai véleménye is szerepet játszott. 
A legfőbb ügyész tájékoztatása szerint az uzsorabűncselekmény tényállásának 2009. március 1-jével történt beiktatása óta e tényállás tekintetében 669 feljelentés érkezett a rendőrséghez, illetve az ügyészséghez. A vizsgált bűncselekmény miatt 427 nyomozást rendeltek el, a nyomozások mindegyikét a rendőrség folytatta, illetve folytatja le. 
A rendelkezésére álló adatok szerint a feljelentők 49 esetben nyilatkoztak később úgy, hogy a feljelentésüket „visszavonják”, és mindössze 1 esetben merült fel, hogy ez a feltételezett elkövetői körtől származó kényszer vagy fenyegetés hatására történt. Esetenként azonban az elkövetői kör más módon – az érzelmekre hatva, illetve pénzt adva – igyekezett a sértetti nyilatkozatokat befolyásolni. Előfordult az is, hogy a sértettek nem a feljelentés „visszavonásáról” nyilatkoztak, hanem a terhelő tanúvallomásukat változtatták meg utóbb a terhelt javára. Hangsúlyozta: tekintettel arra, hogy a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) a feljelentés „visszavonásának” intézményét nem ismeri, a közvádra üldözendő bűncselekmény miatt indult eljárást akkor is folytatni kell, ha a sértett vagy más feljelentő az eljárás indítása iránt előterjesztett igényét nem tartja fenn. Az ellentmondásos sértetti nyilatkozat azonban esetenként azt eredményezte, hogy a nyomozást bizonyíték hiányában meg kellett szüntetni. 
A legfőbb ügyészi tájékoztatás szerint a terhelt (vagy terheltek) előzetes letartóztatására 77 ügyben került sor. Néhány esetben az előzetesen letartóztatott terhelt az uzsorabűncselekményen kívül további bűncselekményekkel is megalapozottan gyanúsítható volt. A nyomozás 76 esetben zárult vádemeléssel. Az ügyészség rendelkezésére álló adatok szerint a nyomozó hatóság 16 esetben kezdeményezett vagyongyarapodási vizsgálatot az adóhatóságnál. A legfőbb ügyész tudomása szerint eddig 29 ügyben született ítélet, ezek közül 13 esetben a bíróság jogerősen megállapította a vádlott (vagy vádlottak) büntetőjogi felelősségét. Kifejtette azon álláspontját, amely szerint „az uzsorakölcsönök hatékony visszaszorítása érdekében elsősorban nem büntetőjogi, hanem olyan — a szociálpolitika területére tartozó — intézkedésekre lenne szükség, amelyek áttekintése, megfogalmazása nem az ügyészség hatáskörébe tartozik.”
A legfőbb ügyész hangsúlyozta, hogy bár a tényállás 2011. évi módosításának hatása átfogóan még nem elemezhető, a hatályos büntető anyagi jogi és eljárási szabályokat megfelelőnek tartja. A gyakorlati tapasztalatok szerint a hatékonyabb bűnüldözést elősegíthetné a rendőrségnek más szervekkel, elsősorban az önkormányzatokkal történő szorosabb együttműködése, a vagyongyarapodási vizsgálatok gyakoribb kezdeményezése, valamint a titkosszolgálati eszközök alkalmazása törvényi lehetőségének megteremtése az uzsorabűncselekmény alapesetére nézve is.
Az Országos Bírósági Hivatal elnökétől az uzsorabűncselekményekkel kapcsolatos bírósági statisztikai adatokról kértem tájékoztatást. A válaszlevél táblázati formában mutatta be a 2009-2011. években a bíróságokhoz e bűncselekmény miatt érkezett és befejezett büntetőügyek számát. Eszerint 2009-ben 1 ügy érkezett, amelyet az adott évben nem fejeztek be. 2010-ben 13 ügy került bírói szakba, és két ügy fejeződött be. 2011-ben elsőfokon 19, másodfokon 3 ügy érkezett a bíróságokra, 13 ügy fejeződött be. A kapott tájékoztatás értelmében az adatok tájékoztató jellegűek.9 2011-ben e bűncselekmény miatt – a jogerős elítélésekről kiállított statisztikai lapok adatai szerint – 9 terheltet ítéltek el. 
A Nemzeti Adó és Vámhivataltól (a továbbiakban: NAV) arról kértem tájékoztatást, hogy az uzsorabűncselekménnyel összefüggésben a tényállás 2009. március 1-jei hatályba lépését követően az adóhatóságnál kezdeményeztek-e vagyongyarapodási vizsgálatot, ha igen, hány esetben, és milyen eredménnyel zárultak ezek a vizsgálatok.
A kapott válasz értelmében az uzsorabűncselekménnyel összefüggésben az adóhatóság 2009. évben nem, 2010-2011. években országosan 129 esetben folytatott vagyongyarapodási vizsgálatot.10 E vizsgálatokat közérdekű bejelentés, valamint társhatósági (rendőrség, ügyészség, Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete, polgármesteri hivatal) megkeresések alapján rendelték el. 
A lezárult ellenőrzések során ebben az időszakban az adóhatóság összesen 301.636.000 Ft adókülönbözetet tárt fel. E vizsgálatok kiemelten magas számban folytak az észak-magyarország régióban, a feltárt adókülönbözet átlagos összege azonban alacsonyabb volt a többi régióhoz képest. Az adóhatóság weboldalán megtalálható a 4003/2012. számú NAV tájékoztatás, amely meghatározza az ellenőrzési irányokat a Nemzeti Adó- és Vámhivatal adóztatási- és vámszerve 2012. évi ellenőrzési feladatainak végrehajtásához. Ebben említés sincs az uzsorások illegális bevételeivel összefüggő ellenőrzésekről, mindössze az szerepel benne, hogy fokozottan kell vizsgálni a magánszemélyek jövedelmeinek és vagyongyarapodásának, illetve életvitelre fordított kiadásainak összhangját. A NAV a 2012. január 31-én kiadott tájékoztatóban az évi összes ellenőrzés 5.4 %-át tervezte vagyonosodási vizsgálat formájában lefolytatni. 
A NAV-tól kapott tájékoztatás szerint nagyon nehéz feltárni az uzsorabűncselekmény és a vagyongyarapodás közötti összefüggést. Az uzsora-cselekmények esetében folytatott adóhatósági ellenőrzések eredményes lefolytatását hátrányosan befolyásolja, hogy a kölcsönökről szinte soha sem készül szerződés vagy egyéb okirat. A kölcsön nyújtói általában nem vallanak be jövedelmet az adóhatóság felé, a vagyonosodási vizsgálat során azonban egyértelműen megállapítható a kiadások és a bevételek összhangjának hiánya. A vizsgálatok során azonban csupán a vagyongyarapodás, jövedelemeltitkolás ténye állapítható meg, azonban az nem, hogy ennek forrása uzsorából, vagy más forrásból származott-e. Így csak a nyomozóhatóságtól érkező megkeresések esetében, a már folyamatban lévő nyomozások során szerzett információk, illetve házkutatások alkalmával lefoglalt dokumentumokból állapítható meg, hogy az adózó nagy valószínűséggel uzsora tevékenységgel foglalkozik. Az eljárások eredményességét hátrányosan befolyásolja a kölcsönt igénybevevők megtorlásától való félelme, sőt gyakran előfordul az is, hogy visszavonják a tényfeltáró nyilatkozatukat. 
Az uzsora kapcsán kifejtett adóhatósági álláspontnak némileg ellentmond, hogy vizsgálatom idején a NAV sajtóközleményben számolt be az uzsorakölcsönöket nyújtó magánszemélyekkel szemben indított vagyonosodási vizsgálatokat eredményéről, több millió forint összegű adóhiány feltárásáról. 
A közigazgatási és igazságügyi miniszternek címzett megkeresésemben az uzsorabűncselekmény büntetőjogi szabályozásának hatékonyságával kapcsolatban fogalmaztam meg kérdéseket. Tájékoztatást kértem továbbá arról is, a büntető anyagi jogszabályok módosításán túl milyen intézkedéseket tartana szükségesnek a tárca az uzsora elleni hatékony fellépés érdekében. Az áldozatok védelmével összefüggésben megkérdeztem, hány alkalommal és jellemzően milyen problémával keresték meg a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálatát az uzsorabűncselekmények sértettjei, és milyen segítséget, illetve áldozatsegítő szolgáltatást tudtak nyújtani számukra. 
A miniszter arról tájékoztatott, hogy az uzsorával összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXXIV. törvény megalkotására jogalkalmazói észrevételek, felvetések alapján került sor. E törvény megalkotásának – és ennek keretében a Btk. módosításának – a célja az uzsorával szembeni fellépés hatékonyságának növelése, következetesebbé tétele és szigorítása volt. Ezt célozta az üzletszerűség minősítő körülményként való szabályozása, a törvényi tényállásban értékelt eredmény pontosítása és meghatározott feltételek esetén a büntetés korlátlan enyhítése lehetőségének biztosítása. A törvény 2011. november 1-jén lépett hatályba, az ez óta eltelt időszak ugyanakkor nem volt elegendő arra, hogy statisztikailag annyi büntetőeljárás fejeződjön be, amely a tényállás módosításának utólagos hatásvizsgálatát lehetővé tenné. A 2013 júliusában hatályba lépő új Büntető Törvénykönyv ezt a törvényi tényállást fogja átvenni változatlan formában.
Az áldozatok védelmével összefüggésben a miniszter tájékoztatott a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata Áldozatsegítő Szolgálata által nyújtható szolgáltatásokról. A bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény (Ást.) rendelkezései alapján az áldozatsegítő szolgálat elősegíti az áldozat érdekeinek érvényesítését, azonnali pénzügyi segélyt ad, illetve jogi segítségnyújtást biztosít. A rendelkezésére álló információk alapján 2011-ben összesen 13 alkalommal keresték meg a területi hivatalokat kifejezetten uzsorabűncselekmények áldozatai. A viszonylag alacsony szám a bűncselekmény jellegéből is adódik, ugyanis a sértettek többnyire egyáltalán nem, vagy csak jelentős idő elteltével mernek a hatóságokhoz fordulni. Általános tapasztalat, hogy az uzsora áldozatai a szigorú törvényi szabályok miatt sem azonnali pénzügyi segélyben, sem kárenyhítésben nem részesülhetnek, számukra jellemzően tájékoztatás formájában tud segítséget nyújtani a szolgálat. 
Az áldozatsegítő szolgálat azonnali pénzügyi segélyt az áldozat bűncselekmény következtében kialakult helyzetére tekintettel adhat. A minisztérium álláspontja szerint, ha az áldozat megélhetési körülményei már a bűncselekményt megelőzően is kritikus voltak (és ezért kért uzsorakölcsönt), akkor már kétségessé válik a szolgáltatás nyújtásának lehetősége. Az uzsorabűncselekmény vagyon elleni bűncselekmény. A jelenleg hatályos Btk.-beli törvényi tényállásának megfogalmazása nem alkalmas arra, hogy az Ást. szerinti szándékos, személy elleni erőszakos (és ezért kárenyhítésre jogosító) bűncselekménynek minősüljön. Kárenyhítést megalapozó, személy elleni erőszakos bűncselekményről akkor beszélhetünk, ha tényállási elem a személy ellen irányuló erőszak, fenyegetés, kényszerítés, a sértett sanyargatása, illetve ha a bűncselekmény eredményében (személy elleni) erőszakos és az eredményt átfogja az elkövető szándéka. Az uzsorabűncselekménynek sem az alap-, sem a minősített esetei nem tartalmazzák ezen tényállási elemeket, és ezen a 2013. július 1-jén hatályba lépő új Büntető Törvénykönyv sem változtat. Ennek ellenére előfordulhat, hogy az uzsorabűncselekmény mellett vagy azzal összefüggésben más, állami kárenyhítésre jogosító bűncselekmény (p1. kényszerítés, zsarolás) is megvalósul halmazatban. Ilyenkor nincs akadálya, hogy az áldozat – az egyéb feltételek fennállása esetén – állami kárenyhítésben részesüljön. A kárt ekkor megfelelő módon igazolni kell, és a kárenyhítés alapja nem az uzsorabűncselekmény, hanem a kapcsolódó erőszakos bűncselekmény. 
Az Ást. 32. § (3) bekezdése alapján egyösszegű kárenyhítés iránti igény esetén csatolni kell a kár mértékét igazoló iratokat (például. számla, nyugta vagy más bizonylat) is. Ilyen esetben sem lehet azonban elegendő és megfelelő bizonyíték a sértett nyilatkozata az okozott kár igazolására. A fentiek alapján a legtöbb esetben tényleges segítséget az érdekérvényesítés elősegítése keretében átadott élelmiszercsomag, az átfogó tájékoztatás, valamint a jogi segítségnyújtó szolgálathoz való átirányítás formájában tud biztosítani az áldozatsegítő szolgálat a hozzá forduló ügyfelek számára. 
A miniszter arról is tájékoztatott, hogy jogi segítségnyújtást igénybe vevő támogatott ügyfél a bűncselekmény azon sértettje lehet, aki anyagi körülményei alapján rászorult. Az uzsorabűncselekmény esetében a rászorultság tényállási elemnek tekinthető. Ugyanakkor erre vonatkozó statisztikai adatok hiányában nem tehet pontosan meghatározni, hogy a 2011. évben büntetőügyek kapcsán hányan kívántak uzsorabűncselekménnyel kapcsolatos jogi segítséget igénybe venni. 
Peren kívüli támogatási kérelmet előterjesztő ügyfelek sértettként az általános szabályoknak megfelelően tanácsadás, okiratszerkesztés és iratbetekintés céljából kaphatnak támogatást a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Jst.) rendelkezéseinek megfelelően. A peren kívüli jogi segítség ingyenessége a sértett jövedelmén és személyes körülményein túl attól is függ, hogy a sértett az áldozatsegítő szolgálat által kiadott igazolás értelmében áldozatnak tekinthető-e. Tekintettel arra, hegy a jogi segítségnyújtás keretében biztosított szolgáltatások elsősorban a mindennapi megélhetéssel kapcsolatos jogi problémák megoldását szolgálják, az igazságügyi szolgálatok jogi segítségnyújtási osztályai elsősorban az uzsorabűncselekmények polgári jogi kapcsolódási pontjaival, következményeivel találkoznak. Így például az ügyfelek peren kívüli tanácsadás, okiratszerkesztés céljából kérnek jogi segítséget oly módon, hogy az ügy tárgyaként lakossági hitelügyet, vagy végrehajtási ügyet jelölnek meg. A 2011. évi statisztikai adatok szerint lakossági hitelügyekben 416 peren kívüli és 46 peres támogatás biztosítására került sor, míg végrehajtási ügyekben 437 peren kívüli, és 42 peres támogatást vettek igénybe a kérelmezők. Ezen ügytípusokban peren kívüli támogatás a büntetőügyeknél megjelölt rászorultsági feltételek mellett igényelhető. Pártfogó ügyvédi képviseletre pedig a büntető peres támogatásokhoz képest szélesebb rászorultsági küszöbértékek között, a Jst. 14-15.§-ában megjelölt határokon belül ingyenesen, vagy állam általi előlegezés mellett tarthatnak igényt a felek abban az esetben, ha ügyükben a jogi képviselet kötelező, illetve, ha az ügy bonyolultsága, vagy a kérelmező jogban való járatlansága megállapítható. Megjegyzendő, hogy az áldozatsegítő szolgálat által áldozatnak tekintett sértettek az előbb említett magasabb rászorultsági határ alatt is kizárólag állam általi megelőlegezéssel szerezhetnek jogosultságot a párfogó ügyvédi képviseletre.
A belügyminiszter arról tájékoztatott, hogy tapasztalatai szerint az uzsorával összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXXIV. törvény hatályba lépését követő jogszabályi változások segítik az e bűncselekmény elleni hatékony fellépést, különösen az elkövetőkkel szembeni bizonyítást. Megkeresésünkhöz kapcsolódóan a szabályozási és koordinációs helyettes államtitkárság jelentése alapján ismertette az uzsorabűncselekmény miatt elrendelt nyomozások tapasztalatait, a kapcsolódó bűnüldözési és bűnmegelőzési tevékenységet, valamint a további szükségesnek tartott intézkedéseket. 
Tájékoztatása szerint az uzsorabűncselekmények üldözésében nagy nehézséget jelent, hogy a kiszolgáltatott helyzetben lévő, megfélemlíthető emberek csak utolsó lehetőségként fordulnak a rendőrséghez, mivel rettegnek a fenyegetésektől. Ráadásul a bizonyítás sem egyszerű: a kárvallottak ritkán mernek beszélni, a többnyire egyetlen sértetti vallomást a kölcsönadók pedig azzal igyekeznek visszaverni, hogy ők csak segíteni akartak pénzzavarba került embertársukon, és pusztán a baráti kölcsönként adott pénzüket szeretnék viszontlátni. 
A jogalkalmazói tapasztalatok szerint az uzsorabűncselemény miatti büntetőeljárásokban a legfőbb probléma a bizonyítatlanság. A sértettek, a tanúk a szembesítések során elbizonytalanodnak, látszik rajtuk a riadalom, féltik a családjukat az uzsorásoktól (vagy családtagjaiktól), ezért sok esetben inkább vállalják a hamis tanúzás kockázatát. Általában azok az ügyek végződnek vádemeléssel, ahol a nyomozást házkutatással kezdik, ilyenkor ugyanis sikerülhet tárgyi bizonyítékokat találni (pl. feljegyzéseket az adósokról és adósságaikról). Egyébként előfordul az is, hogy nem pénzt, hanem ingatlant vagy egyéb ingóságot (bútorokat, szerszámokat, állatokat, gazdálkodási eszközöket) kölcsönöznek a rászorulóknak, ezek értékét pedig maga az uzsorás határozza meg, csakúgy mint az elvárt ellenértéket.
Az uzsorával érintett települések jelentős részében nyílt titok az uzsorakölcsönök léte. Ez a tevékenység a rendőrség nyomozó hatóságai számára – általában – akkor válik ismertté, ha a kölcsönadó a szokottnál is magasabb kamatot követel, vagy túlságosan agresszív módon próbálja behajtani a kölcsön kamatos összegét. Az adósok anyagi helyzetük miatt folyamatosan rászorulnak az újabb és újabb kölcsönökre, így elemi érdekük, hogy a pénz forrása ne szűnjön meg, ezért csak végső esetben fordulnak a hatóságokhoz segítségért. 
Az uzsorások már az első alkalommal számítanak arra, hogy az adósok nem lesznek képesek a felvett összeg visszafizetésére, ezért olyan extraprofittal járó feltételrendszert dolgoztak ki, amely hosszú távra, akár több évre is pénzügyileg függővé teszi őket. Ha az adós nem képes a meghatározott határidőre visszafizetni a kölcsönt, a következő hónapban akár a duplájára emelkedhet a követelés. Ennek a továbbgyűrűzése teljes mértékben elszegényíti és ellehetetleníti az érintett családokat. Az uzsorakölcsönt nyújtó személyek kidolgoztak egy olyan fedezetrendszert is, amellyel bevételüket biztosítani tudják. Azokban az esetekben, amikor az adós nem tud, vagy nem akar fizetni, az uzsorások elveszik a bankkártyáját vagy személyi igazolványát, illetve kényszerítik, hogy meghatalmazást írjon, amelynek birtokában felveszik a beérkező pénzküldeményét. Ebben a sajátos rendszerben a hitelezők egy erős és tekintélyes személyi hátteret alakítanak ki maguk körül, önkéntes áldozataikra félelmet és öntörvényű szabályokat parancsolnak. Jellemző az elkövetői körre, hogy az adott településen vagy a közelben élnek, tevékenységüket pedig egy településre vagy egy kistérségre koncentrálják. Az átlagtól eltérő, magas életszínvonalat biztosít e tevékenység számukra, esetenként nagy értékű ingatlanokkal és luxus gépjárművekkel rendelkeznek. 
A rendőrség által kidolgozott módszertani útmutató részletesen tárgyalja a bizonyítékok megszerzésének módszereit az uzsorabűncselekmények estében. Az uzsorás jellegű törvénysértések bizonyítása a gyakorlat alapján rendkívül nehézkes. Amennyiben a sértett feljelentést tesz, az esetek jelentős többségében fizikai vagy pszichikai kényszer hatására azt visszavonja, és a továbbiakban nem működik együtt a nyomozó hatóságokkal. A fenyegetések sokszor nem közvetlenül a feljelentőre, hanem hozzátartozóira irányulnak, és ez általában el is éri a célját. Ritkábban, de bekövetkezhet a sértett vagy hozzátartozójának fizikai bántalmazása is. Ezzel összefüggésben indokolt lehet az eljárásba pszichológus szakértő bevonása, a vallomások kép- és/vagy hangfelvevővel történő rögzítése, ha pedig az ügyészség partner, a kihallgatásban vegyen részt az ügyész is, így később elkerülhető a rögzített vallomások tartalmi hitelességével összefüggő anomáliák. A házkutatások során talált tartozásról szóló jegyzetek (közvetlen szem- vagy fültanúk hiányában) csak közvetett bizonyítékként használhatók fel, mert a felírt összegek mellett egy-egy kereszt- vagy ragadványnév található csupán, amelyek beazonosítása adatgyűjtéssel (a körzeti megbízott bevonásával) és kihallgatásokkal történhet. Gyakran olyan bizonyítási eszközöket is igénybe kell venni, melyeket egyébként csak speciális (például fiatalkorú) sértett vagy gyanúsított esetén indokolt alkalmazni. Ilyen különösen a környezettanulmány, a szociális munkás vagy az önkormányzat dolgozójának kihallgatása, a háziorvos kikérdezése, esetleges kórtörténet feltérképezése, az iskola vagy az óvoda megkeresése. 
A rendőrség szerepe az uzsora kapcsán leginkább a bűnmegelőzés terén emelhető ki. A lakosság tájékoztatásával – nem csupán az uzsorával elsősorban érintett régiókban – folyamatosan fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a kölcsönre szoruló emberek kiszolgáltatott helyzetét az aránytalanul magas kamat mellett „segítséget nyújtó” személyek az esetek többségében kihasználják. Gyakran olyan iratokat íratnak alá az – esetenként írni, olvasni sem tudó – adósokkal, amelyek nem a felek tényleges megállapodását rögzítik, így azokkal utólag visszaélhetnek, veszélybe sodorva ez által akár az adós vagy hozzátartozói testi épségét is. Sok esetben a kölcsönről írásbeli megállapodás sem készül, így utóbb a történések bizonyítása, és az esetleges büntetőjogi felelősség megállapítása is nehézségbe ütközik. A felvilágosító munkával összefüggésben szükség van a nemzetiségi önkormányzatokkal való szorosabb együttműködésre, illetőleg az ő tevékeny fellépésükre is, mivel a sértettek többsége az általuk képviselt közösség köréből kerül ki. 
A felvilágosító munka keretében említhető példaként, hogy a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság 50 000 példányban plakátot készített, amely képregényes formában írja körül az uzsora lényegét, és amelynek országos terjesztéséről is gondoskodott a rendőrség. Ezen túl naptár és falinaptár is készült, továbbá 1000 példányban egy 10 perces DVD is megjelent, amelyet tömegközlekedési eszközök arra alkalmas berendezésein vetítenek. Ezen felül az uzsorás jelenségre történő figyelemfelhívás része az iskolai oktatásnak, amelyet a rendészeti-bűnmegelőzési órák keretében, 9. osztályban ismertetnek a rendőrség munkatársai.
A kormányzati intézkedések mind teljesebb megismerése érdekében további tárcavezetőket kerestem meg, így az emberi erőforrások miniszterét, a nemzeti fejlesztési minisztert valamint a nemzetgazdasági minisztert. A tárcavezetőktől különösen arra a kérdésre kívántam választ kapni, hogy melyek azok a jó gyakorlatok, rövid és hosszabb távú megoldási lehetőségek, amelyek reális alternatívát kínálhatnak az áldozatok részére egyoldalúan előnytelen uzsorahitel felvétele helyett. Ugyanezen célból kértem tájékoztatást a mikrohitelezés terén gyakorlati tapasztalatokkal rendelkező Polgár Alapítványtól illetve a Kiútprogram Mikrohitel Közvetítő Közhasznú Nonprofit Zrt.-től is.
A nemzetgazdasági miniszter tájékoztatásában utalt arra, hogy a jövőben európai uniós szinten is kedvező változások várhatóak a mikrofinanszírozás területén. Az EU2020 Stratégia kialakításakor a szegénység csökkentése, ezzel összefüggésben a mikrofinanszírozási, mikrohitelezési programok indítása magas szintű céllá vált az Európai Unión belül, így a kísérleti kezdeményezések értékelése után a 2014-2020 közötti periódusban szélesebb körű beavatkozások várhatók az Európai Szociális Alap forrásából. 
A Nemzetgazdasági Minisztérium (NGM) tájékoztatása szerint a szociális földprogramot 2012-ben is meghirdették, a kapcsolódó pályázati felhívás 2012. június végén jelent meg. A felhívás előkészítését a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium szervezte a tárcák bevonásával, amelyben az NGM is közreműködött. A program végrehajtásához mindkét évben az NGM biztosította a fedezetet a közfoglalkoztatás támogatására szolgáló Nemzeti Foglalkoztatási Alap előirányzatából, amelynek felhasználását az elmúlt év közepétől a Belügyminisztérium szervezi. Ebben az évben a programra 170,5 millió forint áll rendelkezésre. A feladatok végrehajtásáról készített jelentés szerint a 2011. évi program 300 millió Ft keretösszeggel 168 pályázatot és 1590 fő bevonását támogatta. 
Ezen túlmenően az NGM az egyik kiemelt foglalkoztatáspolitikai célja a szociális gazdaság fejlesztése. A szociális gazdaság kialakítását célzó programokat a minisztérium többek között a Társadalmi Megújulás Operatív Program (TAMOP) keretében támogatja. A szociális gazdaság a helyi lehetőségekre építve szervezi meg a munkanélküliek foglalkoztatását részben állami támogatásból, részben pedig saját bevételekből. Ez egy átmeneti foglalkoztatási forma, amelynek célja hosszabb távon az, hogy átvezessen a nyílt munkaerő-piaci foglalkoztatásba. A Kormány 2011 augusztusában 54 szociális szövetkezet számára 2,3 milliárd forint támogatást ítélt meg. E forrásból a hátrányos helyzetű munkanélkülieket foglalkoztató szövetkezetek kapnak lehetőséget célcsoportjuk foglalkoztatásához és képzéséhez, termékeik piacra juttatásához. A minisztérium 2012 III. negyedévében további 15 milliárd forint értékben tervez pályázatot széleskörű kormányzati együttműködéssel a szociális gazdaság fejlesztésére, kiemelten a szociális szövetkezetek, köztük foglalkoztatási szövetkezetek támogatására. 
Az emberi erőforrások miniszterének címzett megkeresésemre a társadalmi felzárkózásért felelős helyettes államtitkártól kaptam választ. Az államtitkár hangsúlyozta, hogy az uzsorabűncselekmények elleni hatékony és hatásos fellépés kizárólag komplex módon, több ágazat, valamint az állami és a nem állami szféra együttműködésében valósulhatnak meg hatékony módon. A rendvédelmi intézkedésekkel összehangoltan szükséges legális alternatívát találni az elmaradott térségek szegénységben élő lakosságának kritikus megélhetési biztonságának javítására. A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia prioritásának megfelelően a Kormány rendkívül fontosnak tartja a megfelelő hatékonyságú mikrohitel-programok kidolgozását. E programok kialakítása kapcsán lényeges a már működő projektek tapasztalataira való építkezés, az eredmények továbbvitele és fenntartása. További megoldást kínálnak az uzsorabűncselekmények elleni védelemben a helyi szintű, különböző ágazatokat érintő, illetve komplex modellprogramok. E programok adaptálásával, illetve továbbvitelével a bűncselekményekhez legközelebb lévő szinten is hatékony preventív illetve cselekvő jellegű tevékenységek végrehatására nyílik lehetőség.
A nemzeti fejlesztési miniszter a Vidékfejlesztési Minisztériummal egyeztetve tájékoztatott a szociális földprogramokkal összefüggésben. A mikrohitel programokról a Magyar Fejlesztési Bank Zrt.-vel konzultálva nyújtott számomra információt a miniszter. 
A szociális földprogram keretében az állami tulajdonban lévő termőföldet a tulajdonosi joggyakorló Nemzeti Földalapkezelő Szervezet (NFA) az önkormányzat vagyonkezelésébe adja. A Nemzeti Földalap rendeltetése a szociálisan hátrányos helyzetű rétegek megélhetésének elősegítése érdekében szervezett mezőgazdasági munkavégzést szolgáló szociális földalap biztosítása. A földprogram célja a mezőgazdasági termelésre alkalmas állami földterületeknek a környezetben élő, azonban mezőgazdasági termelésre alkalmas feltételekkel nem, vagy azzal nem elégséges mértékben rendelkező és azt hatékonyan kihasználni nem tudó, szociálisan hátrányos helyzetű családok részére a megélhetés elősegítése és a célcsoport életminőségének javítása, valamint az önálló egzisztenciateremtés esélyeinek növelése. Az NFA által támogatott önkormányzati területigények kielégítésével megvalósul a fő mezőgazdasági kistermelésen keresztül a résztvevő családok megélhetési biztonságának növelése, a település népességmegtartó erejének növelése, a helyi erőforrások hasznosítása. 
A földprogram keretében közzétett felhívás 80 települést érintett (506 földrészlet, közel 1159 hektár). A hirdetményre 22 önkormányzat nyújtott be kérelmet. A megpályázott terület mintegy 440 hektár. A földprogram megvalósítása céljából az NFA szakmai javaslatában nevesítette azon földrészleteket, melyeknek az önkormányzatok részére történő 5 évre szóló ingyenes vagyonkezelésbe adását javasolja. A földprogramban résztvevő települések: Alsómocsolád, Hajdúböszörmény, Mecsekpölöske, Mohács, Szarvas, Újkígyós.
A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Wekerle Sándor Alapkezelő „a szociális földprogramok megvalósításának támogatására” pályázat meghirdetését tervezi. A Nemzeti Fejlesztési Minisztérium felvette a kapcsolatot a Magyar Fejlesztési Bank Zrt-vel (MFB Zrt.) a mikrohitel programokat érintő kérdéssel összefüggésben. 
Az Európai Unió Tanácsa a megnövekedett gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek mérséklése céljából erősíteni kívánja a konvergenciát, a versenyképességet és a foglalkoztatást célzó intézkedéseket az egész Közösségben. A 2007-2013-as időszakban az Európai Bizottság kezdeményezésére a strukturális alapok egy részét a tagországok pénzügyi programokra fordíthatják, amelyek keretében visszatérítendő jellegű finanszírozási támogatások kerülnek meghirdetésre. A szóban forgó kezdeményezések egyik formája JEREMIE (Joint European Resources for Micro to Medium Enterprises) Program néven ismert. A JEREMIE Program kifejezett célja, hogy a kereskedelmi banki módszerekkel nem, vagy nem kellő mértékben finanszírozható, de hitelképes magyarországi székhelyű, illetve az Európai Gazdasági Térség területén székhellyel és Magyarország területén fiókteleppel rendelkező mikrovállalkozások számára a pályázat során közvetítőként kiválasztásra kerülő mikrofinanszírozó szervezetek (hitelszövetkezetek, vállalkozásfejlesztési alapítványok, takarékszövetkezetek, illetve pénzügyi vállalkozások) bevonásával vissza nem térítendő támogatást biztosítson. A programokra allokált forrás összesen 230 milliárd forint.
A kibővült Európai Unió gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségei csökkentését célzó Svájci-Magyar Együttműködési Program végrehajtásáról szóló Keretmegállapodás értelmében Svájc vissza nem térítendő pénzügyi hozzájárulást biztosít Magyarország számára. A magyar állam a fent leírt finanszírozási programok kidolgozására és működtetésére önálló, PSZÁF-engedéllyel rendelkező pénzügyi vállalkozást hozott létre 2007-ben. Az Magyar Vállalkozásfinanszírozási Zrt. (MV Zrt.). feladata, hogy visszatérítendő jellegű uniós támogatásokat közvetítsen a hazai mikro-, kis- és középvállalkozásoknak, ezek célja a kis-és középvállalkozások számára nyújtott hitelállomány növelése, hitelfelvételi lehetőségeinek javítása, valamint a befektetett kockázati tőke volumennövekedése. A jövőben az MV Zrt. további támogatott hitelprogramokat tervez kialakítani, amelyek keretében kifejezetten a halmozottan hátrányos helyzetű csoportok (így kisebbségek, segítséggel élők, nők) számára jönnek létre támogatott mikrohitel programok, amelyekkel a tervek szerint akár kezdő vállalkozások is finanszírozáshoz juthatnak. 
A vizsgálat keretében az uzsorahitelekől való kitörés eszközeként használható mikrohitel programokról is tájékozódtam. E tárgyban megkerestem a Kiútprogram Mikrohitel Közvetítő Közhasznú Nonprofit Zrt-t. Az elmúlt években több civil kezdeményezés (Autonómia Alapítvány, Mikrohitel Zrt., Kiút Program, hazai roma mikrovállalkozások mikrohitellel megvalósított beruházásainak támogatását szolgáló pályázat) is segítette a hátrányos helyzetű csoportok vállalkozóvá válására, vállalkozásaik fejlesztésére vonatkozó mikrohitel programokat. Az Autonómia Alapítvány és a Mikrohitel Rt. 2005-2007 között az Open Society Institute és az UNDP (az ENSZ Fejlesztési Ügynöksége) támogatásával bonyolított le egy mikrohitel programot, Magyarországon elsőként alkalmazva az ún. csoporthitelezés módszerét. A program célja az volt, hogy megkíséreljék a Bangladesben működő, Muhammad Yunus közgazdász nevéhez fűződő Grameen-modellt a közép- és kelet-európai országok szegényeire, különösen pedig a nyomorban élő romákra adaptálni. Muhammad Yunus 1976-ban kezdte meg kísérleteit a mikrohitelezés terén, viszonylag kis összegű, a jövedelemtermelő képesség megteremtését szolgáló hitelt nyújtva mélyszegénységben élő embereknek. A kezdeti próbálkozások eredményeit feldolgozva hozta létre 1983-ban a most is működő Grameen Bankot. 
A Grameen-modell lényege, hogy pénzügyi szolgáltatások, alapvetően hitelek és információ nyújtásával lehetővé tegye mélyszegénységben élők számára, hogy saját erőforrásaikat mozgósítva kiemeljék magukat tartósan rossz helyzetükből. A hitel formájában nyújtott tőke mellett a siker alapvető feltétele a kölcsönös bizalom is. A hitelezési tevékenység alapja 5 hitelt felvevő tag önkéntesen, önkiválasztással létrehozott csoportja, melyben kölcsönös erkölcsi kötelezettségvállalással helyettesítik a hagyományos bankok által igényelt biztosítékokat. Az első hitel kizárólag vállalkozás indítására vehető igénybe. A programba való bekerülésnek előre rögzített felső vagyoni, jövedelmi határa van. Etnikai és vallási hovatartozástól függetlenül mindenki bekerülhet, aki az adott szegénységi szint alatt van. A hitelkihelyezés szekvenciális, a tagok egymást követően kapnak hitelt, ha a törlesztés rendben zajlik, utoljára a csoportvezető. Amennyiben valamelyik tag nem törleszt a megegyezés szerint, akkor kiesik a csoportból és a többieknek keresniük kell a helyére valakit. Amíg ez meg nem történik, addig nem kapják meg a hitelt. Az első hitel rendben történő visszafizetése esetén a hitelfelvevő a korábbinál nagyobb összegű hitelt kaphat. A modell fontos jellegzetessége, hogy abban döntő többségében (Bangladesben 95 százalékos arányban) nők vesznek részt.
A programot négy megyében, Békésben, Borsodban, Tolnában és Szabolcsban vezették be, összesen 23 csoporttal, ami 154 ügyfelet jelentett. A kiválasztásnál egy úgynevezett kliens-profil eszközt alkalmaztak, mely azt a két kritériumot tartalmazta, hogy az ügyfelek motiváltak legyenek és rendelkezzenek piacképes tervvel. A hitel maximális összege 300.000 forint/fő volt, maximum 12 hónapra, a szezonális termékeket előállítók türelmi időt kaptak. A program keretében összesen 50 millió forintot helyeztek ki. A belépéshez sem vállalkozói igazolványra, sem őstermelői engedélyre nem volt szükség, hiszen ezek is költséget jelentettek volna. A cél az volt, hogy a csoportok olyan piaci területet célozzanak meg, ami az adott településen addig nem létezett, valamint cél volt a vállalkozás fenntarthatósága a program lejártát követően is.
A modell magyarországi viszonylatba való átültetésében nagy nehézséget jelentett, hogy a hitelezési tevékenység nálunk a banktörvény hatálya alá tartozik, azt csak gazdasági társaságok folytathatják, nagyon szigorú szabályok szerint és állandó felügyelet mellett. A csoportos hitelezés célközönségét egyébként olyan emberek jelentik, akik a kereskedelmi bankok számára hitelképtelenek: nem rendelkeznek sem megfelelő fedezetformával, sem adminisztratív kapacitással, valamint kis összegű, gyors futamidejű hitelt igényelnének, ami a kereskedelmi bankok számára nem vonzó. További problémát jelent, hogy a kelet-európai országok adminisztratív terhei jóval magasabbak a csoportos hitelezésnél.
A program végül nem hozta meg a várt sikereket. A fentiek mellett nehézséget jelentett, hogy a Grameen-modellben tapasztalt csoporttagok közötti felelősségvállalás helyett itt az a mechanizmus működött, hogy amint az egyik tag elkezdte nem fizetni a részleteit, a többiek – a saját veszteségük minimalizálása érdekében – szintén abbahagyták a törlesztést. A visszafizetési hajlandóság pedig általában az első jelentősebb akadályok felmerülésekor (például betegség, temetés, termelőeszköz megrongálódása) azonnal megtorpant. A program munkatársai szerint az eredeti modellel ellentétben nálunk nem sikerült a résztvevőket meggyőzni a hitel szimbolikus jelentőségéről, arról, hogy ez nem pusztán egy kölcsön, hanem a felemelkedés lehetősége, sok esetben az egyetlen. Az első mikrohitelezési kísérlet legfontosabb tanulsága tehát az volt, hogy a magyar társadalmi-gazdasági jellemzők eltérőek a fejlődő országokétól, ezért nem lehet lényegi változtatások nélkül átvenni ugyanazt a hitelezési modellt.
Az első kísérlet tapasztalatai alapján a Kiútprogram ötletét 2008-ban a Polgár Alapítvány az Esélyekért (a továbbiakban: Polgár Alapítvány) vetette fel. Az Európai Bizottság 2010 márciusában pályázati támogatást nyújtott a program elindításához. A program a pályázat révén az EU Regionális Főigazgatóság kísérleti programja lett. A Kiútprogram Közhasznú Nonprofit Zrt. fő tulajdonosa a Polgár Alapítvány.
A Kiútprogram elsődleges küldetésének a társadalmi mobilitás és a roma integráció elősegítését tekinti. Célja, hogy szociális támogatással, pénzügyi szolgáltatások és információ nyújtásával lehetővé tegye mélyszegénységben élő emberek – elsősorban romák – számára, hogy önfoglalkoztatóvá válva javítsanak társadalmi helyzetükön, teremtsenek egzisztenciát maguk és családjuk számára. A program legfontosabb célkitűzése, hogy az ügyfelek olyan fenntartható vállalkozásokat hozzanak létre, amelyek bekapcsolódnak a helyi gazdaság normál vérkeringésébe. A pénzügyi szolgáltatások közül a legfontosabb eszköz a csoport alapú, fedezet megkövetelése nélküli mikrohitelek nyújtása. 
A program központi céljai a romákkal szembeni előítéletek és diszkrimináció csökkentése, és a legelmaradottabb térségekben élő romák életkörülményeinek javítása. Az egy évig tartó előkészítő munka (kutatás, megvalósíthatósági tanulmány készítése) eredményeként azonosították az adaptálást igénylő kockázati tényezőket. Arra a következtetésre jutottak, hogy a posztszocialista országok sajátos  körülményei miatt az eredeti Grameen modelltől eltérő intézményi struktúrára van szükség, amelyben a szociális célok megvalósítása érdekében a terepmunkások sokkal nagyobb szerepet játszanak. A működési modell szerint a mikrohitelezési tevékenység egy több szereplőből álló intézményi konstrukción keresztül történik. A megvalósíthatósági tanulmány elkészítése, a társaság létrehozása kizárólag magánforrásból történt. A program forrásait elsősorban az Európai Unió Pan-European Coordination of Roma Integration Methods – Roma Inclusion: Self-employment and microcredit projektje biztosította. 
Az első hónapok tapasztalatai alapján mind a célcsoport kiválasztásában, mind a program működtetésében változtatás történt. A modellmódosítást követően a program továbbra is a mélyszegénységben élőket célozta, de nagyobb hangsúlyt helyeztek egyéni szempontokra, így a személyiségre, a korábbi hiteléletre, a család támogató szerepére és a meglévő tapasztalatokra. A program lebonyolítását terepmunkások segítették, akinek feladata volt a kiválasztott település gazdasági, társadalmi viszonyainak elemzése, intézményi partnerek megkeresése, a megfelelő kontaktszemélyek felkutatása. 
A kísérlet terepéül 3 különböző jellegű területet választottak, melyet később bővítettek. A terepmunka Borsod-Abaúj-Zemplén és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyék néhány településén, valamint Budapest 8. kerületében kezdődött. Összesen 202 települést kerestek fel, végül is 38 településen alakult meg csoport. (22 település Borsodban, 6 település Szabolcsban, 2-2 Bács-Kiskunban, Csongrádban és Pest megyében). Végül összesen 44 csoport alakult meg. 
A vállalkozásokat meg kellett alapítani és minden szükséges lépést megtenni, hogy az ügyfelek a bankkal már bejegyzett egyéni vállalkozóként, illetve őstermelőként köthessék meg a szerződést. A fehér gazdaságban való működés elindításához, a bürokráciában járatlan ügyfeleknek is végig kellett járni a hivatalokat (polgármesteri hivatal, adóhatóság) hogy a szükséges engedélyeket beszerezzék. Hivatalos iratokkal igazolni kellett a teljes köztartozás mentességet, a szakmai képesítést. Ekkor nyitották meg a vállalkozói számlát (ide került a hitel készpénz része), a vállalkozói óvadéki számlát és a csoportletéti számlát. Ehhez kapcsolódott a könyvelővel való kapcsolatfelvétel. Az ügyfeleknek külön füzetben, úgynevezett "hiteles könyvben" kellett vezetniük a visszafizetéseket, a bevételeket és kiadásokat napi szinten. A hitelfelvétel előkészítésével párhuzamosan a terepmunkások és az ügyfelek elkészítették a vállalkozóvá válási támogatáshoz szükséges pályázati anyagot és benyújtják. Összesen 138 ügyfél vett fel hitelt. Az átlagos hitelösszeg 500 ezer Ft volt. A Kiútprogramban résztvevő ügyfelek 80%-ának sikerült vállalkozó válási támogatást szereznie.
Az utolsó szakaszt jelentette a vállalkozás felépítése és fenntartása. A hitelből az egyszeri beruházási elemeket és a készleteket is meg kellett venni. Ebben a terepmunkás is részt vett, kísérte az ügyfelet, szükség esetén segítette a beszerzésben és értékesítésben. A terepmunkás közreműködésére gyakran a romákkal szembeni előítélet miatt van szükség, ilyenkor a terepmunkás katalizátori szerepet játszik. A beszerzésben való közreműködés során nagyon fontos a pénz beosztására való gyakorlati oktatás is. A tevékenység típusától függően szinte minden esetben szükséges bizonyos engedélyek megszerzése, amelyhez a terepmunkás segítséget nyújtott. A vállalkozást elindítók közül 75 fő lett egyéni vállalkozó – többségében kereskedő, és 63 fő őstermelő.
Ideális esetben a futamidő lejártával az ügyfél rendezi tartozásait és folytatja a vállalkozását. A Kiútprogram összesen 1 évig biztosította az ügyfeleknek térítésmentesen a könyvelőt és fizette a vállalkozói járulékokat. A vállalkozás fenntartásából a terepmunkás fokozatosan kivonult, de ennek folyamatát és a vállalkozóra háruló teendőket folyamatosan egyeztette, kiszámíthatóvá tette. A kezdő vállalkozók számára a legnagyobb nehézséget a társadalombiztosítási járulékot és a személyi jövedelemadó megfizetése jelentette. A bevétel nélküli időszak átvészelését szolgálja az állam által adott úgynevezett vállalkozóvá válási támogatás, mely 6 hónapig adható, havi maximális nagysága a minimálbérnek megfelelő összeg. A támogatást abban az esetben, ha a vállalkozás 1 év múlva már nem él vissza kell fizetni. Vállalkozóvá válási támogatás nélkül az induló vállalkozások többsége nem életképes. 
A Kiútprogram 27 hónapos működést követően 2012. szeptember 4-én zárult. A program értékelésére és ismertetésére több országban szerveztek workshopokat (Romániában, Macedóniában), továbbá záró konferenciát tartottak Brüsszelben. A Kiútprogram európai uniós kísérleti programként lezárult, azonban a Kiútprogram Mikrohitel Közvetítő Nonprofit Zrt.-nek szándékában áll a program folytatása. 
A Program első két éves – kísérleti – fázisában viszonylag kisszámú résztvevőt kívánt elérni. A projekt lebonyolítói nem állítják, hogy minden, a strukturális mélyszegénységhez kapcsolódó problémát orvosolna, vagy minden mélyszegénységben élő család számára megoldást jelentene, csupán egyike lehet a számos támogatási, felzárkóztatási lehetőségnek.

Az érintett alkotmányos jogok és követelmények
– a jogállamiság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés „Magyarország független, demokratikus jogállam.” ]
– az emberi méltósághoz való jog [Alaptörvény II. cikk „Az emberi méltóság sérthetetlen.”];
– az egyenlő bánásmódhoz való jog, az esélyegyenlőség előmozdítása [Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdés: „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.” és XV. cikk (4) bekezdés „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.” ]

Alkalmazott jogszabályok
– a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 
– a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény
– a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény
– az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény
– a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvény 
– a bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény
– az uzsorával összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXXIV. törvény
– az áldozatsegítő támogatások igénybevételének részletes szabályairól szóló 1/2006.(I.6.) IM r.
– a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012-2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat
– a büntetőeljárásban résztvevők, valamint az eljárást folytató hatóság tagjai személyi védelme elrendelésének feltételeiről és végrehajtásának szabályairól szóló 34/1999. (II. 26.) Korm. rendelet

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében 
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 1. § (2) bekezdése értelmében az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít az Alaptörvény XXIX. cikkében meghatározott jogoknak (a továbbiakban: a Magyarországon élő nemzetiségek jogai), valamint a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportok jogainak a védelmére.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok (e körben a közszolgáltatást végző szervek) tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Az uzsora-jelenség kárvallottjai kétségkívül a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportokhoz tartoznak. Más, megfelelő megélhetési forrás hiányában, gyakran szociális szempontból is elszigetelten kerülnek az uzsorás-szerződések csapdájába a sértettek, köztük nagy számban hátrányos helyzetű roma személyek. Szükségesnek tartottam ezért, hogy az Ajbt. 18.§ (4) bekezdése alapján hivatalból indítsak vizsgálatot az uzsora-jelenséggel, annak állami kezelésével összefüggésben. A hatósági jogalkalmazói tevékenység mellett azt is vizsgáltam, hogy a jogszabályok mennyiben segítik elő az érintett alapvető jogok érvényesülését. 

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
1. Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az Ajbt. hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
2. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. 
A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is, így a jogszabályi tilalom tényleges érvényesülését, az alanyi jogok érvényesíthetőségét is. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel és a tisztességes eljáráshoz fűződő joggal is.
Az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdése alapján az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani, védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége. Az Alaptörvény II. cikke pedig arról rendelkezik, hogy az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. „Az emberi méltósághoz való jog nem puszta erkölcsi értékdeklaráció. Az, hogy az emberi méltóság a jog előtt és felett létező érték, amely a maga teljességében a jog számára hozzáférhetetlen, nem zárja ki azt, hogy ezt az értéket jogok forrásának tekintsük – mint a természetjogot követve számos nemzetközi egyezmény és alkotmány teszi – vagy hogy a jog a méltóság tiszteletben tartását és védelmét előírja, avagy hogy egyes aspektusait valóságos joggá formálja.”, írja Sólyom László a 23/1990. (X.31.) AB határozathoz fűzött párhuzamos indokolásában. Az emberi méltósághoz való jogból számos komparatív és nem komparatív követelmény ered. „Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva – a klasszikus megfogalmazás szerint – az ember alany maradhat és nem válik eszközzé vagy tárggyá. (…) A méltósághoz való jog másik funkciója az egyenlőség biztosítása. A „minden ember egyenlő méltósága” történelmi vívmánya az egyenlő jogképességet jelentette; azaz a formálisan egyenlő esélyt. (…) erre a jogra épülhetnek további jogok (pl. az egyenlő méltóság jogképességként instrumentalizálva további jogok szerzésének alapja); de elvenni belőle nem lehet. (…) Az emberi méltóságban mindenki osztozik, aki ember, függetlenül attól, hogy mennyit valósított meg az emberi lehetőségből és miért annyit.”
Az egyenlő méltóság alapjoga indokolja és tölti meg tartalommal az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésében foglalt megkülönböztetés-mentes bánásmódhoz való jogot, amelynek értelmében Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Az Alkotmánybíróság ma is helytálló megállapítása értelmében „A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba.(…)”11
Az Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdése értelmében „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.” Az Alkotmánybíróság az egykori Alkotmány 70/A. § (3) bekezdését értelmező, elvi tételeket megállapító első döntése (9/1990. (IV.25.) AB határozat) szerint „ha valamely – az Alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni”. Az alkalmazási feltételeket is meghatározza a határozat, kimondva, hogy „a pozitív diszkrimináció korlátjának a tágabb értelemben leírt, tehát az egyenlő méltóságra vonatkozó megkülönböztetés tilalma, illetve az alkotmányban pozitívan megfogalmazott alapjogok tekintendők.” 
Az Alkotmánybíróság később, a 32/1991. (VI.6.) AB határozatában megállapította, hogy a korábbi Alkotmány 70/A. § (3) bekezdése a „jogegyenlőség érvényesülését segítő szabály és nem a kedvezőtlenebb, hátrányosabb anyagi, vagyoni helyzetűek esélyegyenlőtlenségének a kiküszöbölését célzó intézkedések kívánalmát jelenti”. E szabályban az államnak az a kötelessége jelenik meg, hogy polgárainak az igazságtalanul kialakult és állandósult hátrányos társadalmi helyzetét kiegyenlítse.12
A fentiek alapján megállapítható tehát: esélyegyenlőségi intézkedések megtétele szükséges lehet a jogaik érvényesítésében stukturálisan gátolt csoportok jogérvényesítésének előmozdítására, illetve a jogbiztonság követelményének érvényesítésére annak érdekében, hogy az egyes jogágakhoz tartozó normák valóban hatályosuljanak.

III. A konkrét problémakör tekintetében
1. A jogi szabályozás hatékonysága 
Az uzsorások, „a nyomor vámszedői” számos módszert alkalmaznak annak érdekében, hogy minél nagyobb vagyoni előnyt tudjanak kicsikarni a kényszerhelyzetükben velük megállapodó személyektől. Az uzsorát általában azzal azonosítják, amikor rászorult, mélyszegénységben élő emberek helyzetét kihasználva, kiugróan magas kamat kikötésével nyújtanak kölcsönt a mindennapi élet során jelentkező kiadások (élelem, közüzemi számlák stb.) biztosítására. Ebben az esetben a kölcsönvevő képtelen kikerülni a hitel- és kamatcsapdából, és gyakran további uzsorakamattal terhelt kölcsönt kénytelen felvenni, hogy törlessze egyre növekvő összegű adósságát. 
Az uzsorának azonban van egy másik, hasonló elven alapuló változata is. Ekkor az uzsorás nagyobb összegű kölcsönt nyújt az annak felvételére kényszerült személynek, amelynek biztosítékaként jellemzően színlelt adásvételi szerződést kötnek. Az ilyen reáluzsora szerződéseknél a kölcsönbe vevő szándéka nem az, hogy eladja ingatlanát, sőt annak valós forgalmi értékéhez képest aránytalanul kicsi összeget kap kézhez. Ennek ellenére e jogügyletek eredményeként az ingatlan rendszerint az uzsorás tulajdonába kerül. 
Az uzsorának terjedőben van egy olyan formája is, a „boltocskázás”, amikor nem történik pénzkölcsönzés, hanem valamilyen fogyasztási cikket vásárol meg a szükséges készpénzzel nem rendelkező rászoruló, amelyért a későbbiekben irreálisan magas vételárat kell fizetnie. Az uzsora a kívülállók számára gyakran nehezen érthető viszonyt hoz létre a két fél között. Miközben az uzsora áldozata tisztában van azzal, hogy a kölcsön, illetve áruhitel felvétele következtében még kiszolgáltatottabb helyzetbe kerül, mégis érdekelt ennek a kapcsolatnak a fenntartásában. Az uzsora ugyanis az egyetlen módja annak, hogy a rászoruló bizonyos, nem nélkülözhető termékeket megszerezzen, illetve esedékessé vált tartozásait rendezze, így ez számára az adott élethelyzetben mással ki nem váltható „segítséget” jelent. 
A jognak tehát egy rendkívül bonyolult jelenségre kell választ adnia, amely jogállami keretek között nyilvánvalóan csak a tiltás és a szankcionálás lehet. Kizárólag polgári jogi és büntetőjogi eszközökkel azonban nem lehet felszámolni az uzsorát, ehhez az azt kiváltó élethelyzetet kellene először megváltoztatni. 
A jogi eszközök hatékonyságát így annak előrebocsátásával kell értékelnem, hogy az elvi szinten megfelelő törvényi szabályozás sem érheti el célját akkor, ha azok, akik számára védelmet kíván nyújtani, rajtuk kívül álló okokból nem tudnak azzal a gyakorlatban élni. 
A Ptk. megfelelő biztosítékokat fogalmaz meg annak érdekében, hogy az uzsoraszerződések következtében bekövetkezett sérelmeket a bíróság orvosolhassa. A szerződés semmissé nyilvánítása, a törvényesen kiköthető legmagasabb kamatláb meghatározása, illetve a túlzott mértékű kamat bíróság általi mérséklésének lehetősége olyan eszközök, amelyek egy valós szerződéses viszony esetében alkalmasak lehetnek a hátrányos feltételek kiküszöbölésére.
Az uzsoraszerződés azonban csak látszólag polgári jogi megállapodás, valójában ennek egyik alapvető eleme hiányzik, hiszen csak az egyik fél részéről van valós szerződési akarat. Ezt a jog is elismeri azzal, hogy lehetőséget ad e szerződések teljes vagy részleges semmissé nyilvánítására. Annak következtében azonban, hogy az egyik fél kényszerhelyzetéből adódóan lényegében bármilyen hátrányos megállapodásba kész belemenni, e jogügyletek jelentős része mögött nincs is olyan szerződés, amely érvénytelenségének megállapítását kérni lehetne a bíróságtól. Itt nemcsak az írásba foglalás hiányára gondolhatunk, hanem arra is, hogy az egyik fél gyakran azzal sincs tisztában, pontosan milyen összeget vett fel az idők során, illetve milyen összeget követel tőle a másik fél. Miután a pénzmozgás ezekben az ügyletekben nem, illetve nagyon kevés esetben követhető nyomon – tipikusan akkor, ha elveszik az uzsorára szorult személy bankkártyáját – nemcsak a bíróság előtti bizonyítás, hanem már magának a polgári jogi igénynek a megfogalmazása is nehézségbe ütközik. 
Abban az esetben, ha írásba foglalják a szerződést, elviekben megnyílhat az út a semmissé nyilvánítás iránti perhez. Ezek a szerződések azonban jellemzően nem a felek megállapodása szerinti tartalommal készülnek, így például nem a kölcsönbe kapott, hanem annál lényegesen nagyobb összeget tüntetnek fel vagy nem a szerződés szerinti összeget adják át, hanem annak egy részét visszatartják azonnal esedékesség vált kamat címén. Színlelt szerződéssel nemcsak az uzsora tilalma, hanem a legmagasabb érvényes kamatlábat meghatározó rendelkezések is kijátszhatóak. 
A polgári jog általános – a római jogon alapuló – elve, hogy aki állít valamit, annak kell azt bizonyítania. A kedvező anyagi jogi szabályok ellenére így eljárásjogi szempontból lényegesen kedvezőtlenebb helyzetben van, aki a szóban vagy írásban kötött uzsoraszerződés semmisségének megállapítását kéri, mint az érvénytelenség jogkövetkezményeinek elhárításában érdekelt másik fél. A polgári jogi védelem eszközeire általában is jellemző, hogy a legszegényebb, leghátrányosabb helyzetű személyek nem jutnak el a jogérvényesítési fórumhoz. Ez még inkább jellemző az uzsora áldozataira, akik nemcsak anyagi helyzetüknél és társadalmi körülményeiknél fogva, hanem az uzsorástól való függés miatt sem képesek bírósághoz fordulni. 
Feltételezhető lenne, hogy kedvezőbb végkifejletet hozhat, ha valaki nem polgári pert indít, hanem feljelentést tesz uzsorabűncselekmény miatt. Ekkor ugyanis nem egyedül – vagy legfeljebb ügyvédi segédlettel – kell szembeszállnia az uzsorással, hanem segítségére vannak ebben a nyomozó- és a vádhatóság képviselői is. Valójában e bűncselekmény esetében felmerülő bizonyítási nehézségek miatt nem elegendő önmagában a hatékony nyomozás, a büntetőeljárás eredményességét nagymértékben a sértetti kör együttműködési képessége határozza meg. A megkeresett szervek válasza egybehangzó abban a tekintetben, hogy az uzsorásokkal szemben sok eljárás meg sem indul, illetve azért szűnik meg, mert a sértettek vonakodnak terhelő vallomást tenni vagy azt utóbb visszavonják. Ennek számos oka lehet, így a kiszolgáltatottság, az anyagi függés az elkövetőtől, a hatóságokba vetett bizalom hiánya. 
Az uzsorabűncselekmény elkövetői köre azonban gyakran attól sem riad vissza, hogy fenyegetéssel vagy akár erőszakkal vegye rá a sértetteket a feljelentés visszavonására. Sőt, miután olyan áldozatokról van szó, akik akár huzamosabb idő óta élnek az uzsorásoktól való rettegésben, nem is feltétlenül szükséges, hogy valóban előálljon egy ilyen kényszer, hanem a félelem és magárahagyatottság önmagában is kiválthatja annak érzetét. Ilyen helyzetben nem várható a tudatos, racionális döntés, így előfordult az is, hogy egyes családok a feljelentés megtételét követően ingatlanukat és ingóságaikat hátrahagyva elmenekültek a településről. 
Az áldozatok nyilvánvalóan akkor készek terhelő vallomást tenni a büntetőeljárásban, ha biztonságban érzik önmagukat, családtagjaikat és lakóingatlanukat az uzsorástól. Személyi védelemre – beleértve rendszeres járőrszolgálat és az őrszemélyzet biztosítását is – elviekben ma is lehetőséget ad a Be., és a végrehajtásra kiadott kormányrendelet. A kapott tájékoztatás alapján azonban látható: az uzsora áldozatai az adatszolgáltatás időszakában ténylegesen csak 13 esetben kaptak kérelmükre valamilyen védelmet, és az intézkedések egy részében ez is csak adataik zárt kezelését jelentette. 
A sértettek együttműködése szempontjából kiemelt jelentősége van annak is, hogy az állam egyes szervei – személyi védelmükön túlmenően – milyen módon segítik az uzsora áldozatait. A rendelkezésére álló információk alapján 2011-ben összesen 13 alkalommal keresték meg a megyei áldozatsegítő szolgálatokat uzsorabűncselekmény kapcsán.
A hatályos szabályozás alapján az uzsorabűncselekmény sértettjei általában nem jogosultak azonnali pénzügyi segély igénybevételére, ugyanis annak előfeltétele, hogy az áldozat rendkívüli – így különösen lakhatással, ruházkodással, élelmezéssel összefüggő – kiadásait a bűncselekmény következtében nem képes megfizetni. Az uzsorabűncselekmény esetében ez az ok-okozati kapcsolat jellemzően másként alakul. A sértettek ugyanis már az uzsorással való kapcsolat felvétele idején is súlyosan rászorulók, és nélkülözésüket nem kiváltja, hanem fokozza ez a viszony, illetve esetenként a kölcsönfolyósítás megszüntetése. 
Jellemzően kárenyhítésben sem részesülhetnek, mert erre csak szándékos, a testi épség vagy egészség súlyos károsodásához vezető személy elleni erőszakos bűncselekmény sértettjei esetén van lehetőség.13 Az uzsora azonban vagyon elleni bűncselekmény, ami gyakran, de nem szükségképpen párosul személy elleni erőszakos cselekménnyel (például zsarolással). A szolgálathoz forduló ügyfelek tehát jellemzően csak tájékoztatást kaphattak, illetve átirányították őket a jogi segítségnyújtó szolgálathoz.
Összegezve a fentieket: a sértetteknek kulcsszerepük van az uzsora elleni fellépésben, amit az is jelez, hogy hivatalból folytatott büntetőeljárás keretében eddig egyetlen ügy sem került bíróság elé. A hivatkozott statisztikai adatok pedig egyértelműen azt mutatják, hogy a probléma nagyságrendje ellenére rendkívül kis arányban kerülnek ezek a bűncselekmények a hatóságok látókörébe. E téren a büntetőtényállás módosítása sem hozott áttörést, a látencia továbbra is rendkívül nagyfokú. Megállapítható tehát, hogy – jelentős részben a sértetti kör kiszolgáltatott helyzete, esélyegyenlőtlensége okán – nem érvényesülnek ténylegesen az uzsorabűncselekmény elleni fellépésre vonatkozó állami szabályok, ami a jogbiztonság elvével összefüggésben visszásságot eredményezhet. A jogbiztonság követelménye ugyanis a fent részletesen kifejtettek szerint az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát, így a jogszabályi tilalom tényleges érvényesülését, az alanyi jogok érvényesíthetőségét is jelenti. Megítélésem szerint ezen a helyzeten több, egymással összehangolt intézkedéssel lehet változtatni, amelyek egyrészt a hivatalbóli eljárás sikerét segítik elő, másrészt pedig a sértettek pozíciójának javításával járulnak hozzá a hatékony jogérvényesítéshez. A személyi védelemért valamint az áldozatsegítő szolgáltatásokért folyamodó személyek alacsony számából is látható ugyanis, hogy a jelenleg biztosított áldozatvédelmi szolgáltatások nem kielégítőek.
Egyrészt a jogszabályok olyan módosítása szükséges, amely lehetővé teszi, hogy a hatóságok be tudják szerezni a büntetőeljárás eredményes lefolytatásához elengedhetetlen bizonyítékokat. E körben előrelépést hozhatna, ha a nemzetbiztonsági szolgálatok törvényben meghatározott feladatkörébe iktatnák – az e felsorolásban már szereplő más bűncselekmények mellett – az uzsorabűncselekményekről való információszerzést is. Ez azt jelenti, hogy az érintett szolgálatok nem maguk végeznének nyomozást, hanem a megszerzett információkkal segítenék a nyomozó szervek munkáját, adott esetben a büntetőeljárás megindításához szükséges tények rendelkezésre bocsátásával. Szükséges továbbá, hogy a NAV fokozott figyelmet fordítson a vagyonosodási vizsgálatok lefolytatása során az uzsora jellegű cselekmények feltárására, és az észlelt bűncselekményeket jelezzék a nyomozó hatóságoknak. 
Másrészt a nyomozó hatóságoknak – amint arra a legfőbb ügyész is rámutatott – törekedniük kell arra, hogy megfelelő, a bizalomra épülő kapcsolatot építsenek ki a helyi önkormányzatokkal, a nemzetiségi önkormányzatokkal, civil szervezetekkel, helyi közösségekkel, a lakossággal. Nyilvánvaló azonban, hogy ezek a szervezetek csak akkor fogják felvállalni az uzsorások elleni fellépésben való közreműködést, ha azt tapasztalják, hogy a büntetőeljárások valóban eredményre vezetnek. Egyelőre azonban számos településen azzal szembesül a lakosság, hogy a megindult nyomozások jelentős része el sem jut a vádemelésig. Harmadrészt az uzsora áldozatainak helyzetükből adódóan a fentiekben leírtaknál szélesebb körű segítséget kellene nyújtaniuk az állami szerveknek a hatékony jogérvényesítés elősegítése érdekében. E körben elsődleges fontosságú a sértett és családtagjai, illetve lakóingatlana védelmének a jelenleginél hatékonyabb és hozzáférhetőbb módon történő rendőri biztosítása. 
Az uzsora áldozatai jellemzően olyan krízishelyzetben vannak, amelynek kezelése nemcsak büntetőeljárási kérdés, hanem azon túlmutató mentális és anyagi támogatást is igényel. Szükségesnek tartom ezért, hogy az uzsora áldozataivá váló, jellemzően különösen veszélyeztetett csoportokhoz tartozó személyek egyenlő esélyekkel történő jogérvényesítésének előmozdítása érdekében speciális, e bűncselekmény sajátosságaira tekintettel kialakított támogató-kríziskezelő szolgáltatást alakítson ki és működtessen az állam. E szolgáltatás keretében a különféle hatóságok, állami szervek bekapcsolásával egyszeri, illetve igény szerint folyamatos segítséget nyújtanának a bűncselekmény sértettjének. Így biztosítható lenne többek között a sértett és családja személyi védelme, a rövid távú anyagi segítségnyújtás, valamint a hosszabb távú életstratégia-tanácsadás, továbbá mentális-pszichológiai segítség nyújtása, egyénre szabott módon. Ez a szolgáltatás elősegítené, hogy az áldozatok a büntetőeljárás folyamán ne vonják vissza a vallomásukat, és ne „csússzanak vissza” az uzsorás függésébe kiszolgáltatottságból illetve magukra hagyottságukból adódóan. A „krízis-központ” kialakítható lenne a meglévő struktúrák felhasználásával, az összehangolt működés megteremtésével (például az áldozatsegítő szolgálat koordinálása mellett) vagy egy külön, e célra az Igazságügyi Hivatalon belül létrehozott új szervezet keretében is. Látható azonban, hogy a jogbiztonság, valamint az esélyegyenlőség elősegítésére vonatkozó alaptörvényi követelmények érvényesítéséhez a jelenleginél fokozottabb állami szerepvállalás szükséges.
A fenti intézkedések alkotmányos alapját jelenti – a jogbiztonság garantálására irányuló állami kötelezettségen túlmenően – az  Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdésében foglalt követelmény is, amelynek értelmében „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.” A II.2. pontban kifejtettek alapján tehát esélyegyenlőségi intézkedés megtétele válik szükségessé a jogaik érvényesítésében gátolt áldozatok jogérvényesítésének előmozdítására, ezáltal a jogszabályok érvényesülésének biztosítására.
2. Bűnös szegénység – bűnös másság
A jogérvényesítés hatékonyságának alapvető eleme a sértett és a hatóságok közötti bizalmi viszony. A részünkre megküldött válaszok több tekintetben azt mutatták, az uzsora áldozatait gyakran előítélet övezi a védelmüket ellátni hivatott hatóságok körében is. Egyes megfogalmazásokból az a szemléletmód tűnik ki, hogy védelemre szoruló áldozatok helyett olyan személyeket látnak bennük, akik önhibájukból kerültek függésbe az uzsorástól. 
Ezt a megközelítésmódot jól példázza a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság Bűnmegelőzési Osztálya „Nehéz út” településbiztonsági programja keretében készített 2009. évi uzsoranaptár. A falinaptár célja, hogy a „veszélyeztetett írni, olvasni nehezen tudó potenciális sértetti körnek az uzsorakölcsön felvételének szinte minden esetben tapasztalható következményeit” képregény formájában dolgozza fel.14
A naptár egyes képei ugyanakkor figyelemfelhívás helyett sokkal inkább az uzsora áldozataival szembeni előítéleteket erősítették. Az uzsora felvételére kényszerülőket úgy állították be, mintha luxuscikkekre (aranylánc, plazma-televízió) illetve a mindennapi életvitelhez nem szükséges élvezeti cikkekre vennék fel a kölcsönt.

Ez a kép azért is hamis, mert gyakran olyan élethelyzetben lévő emberek szorulnak uzsorára, akik napi megélhetés érdekében kénytelenek – a visszafizetés terhét sem mérlegelve – bármi áron pénzhez jutni. Az uzsoranaptár így eredeti céljával szemben nem az ismeretterjesztést, bűnmegelőzését szolgálta, hanem az áldozatok számára megalázó módon erősítette a felelőtlen, könnyelmű személyként való megbélyegzésüket.
Az általánosnak tekinthető társadalmi vélekedés szerint – amelyet eddig szociológiai kutatás nem igazolt – uzsora kölcsönt jellemzően roma nemzetiségűek vesznek fel. Így a meglévő etnikai előítéletek keverednek az uzsora áldozataival szembeni sztereotípiákkal, sőt egymást erősítik. Az előítéletesség kérdéséhez kapcsolódik az ún. „intézményes diszkrimináció”15 jelensége is. Az intézményes diszkrimináció nem feltétlenül tudatosan diszkriminatív eljárás következménye, többségében olyan intézményi kultúrából, működési módból ered, amely nem veszi figyelembe a rossz érdekérvényesítési képességgel rendelkező hátrányos helyzetű személyek helyzetét. Az intézményes diszkrimináció elválaszthatatlanul összefonódik a többségi társadalom előítéleteivel, de az intézmények eszköztelensége, a társadalmi problémák kezelésének megoldatlansága is hozzájárulhat a kialakulásához. Az uzsora felvételére kényszerült személyekkel szemben a hatóságok részéről nyíltan vagy burkoltan megjelenített ellenérzések pedig ellentétesek az áldozatok egyenlő méltósághoz való jogával. Emellett az előítéletek és az intézményes diszkrimináció akadályozzák a valódi, hatékony bűnfelderítést és bűnmegelőzést biztosító együttműködést az eljáró hatóságok és a sértettek között, így csökkentik a jogérvényesítés hatékonyságát is.
Az egyenlő méltóság elvének feltétlen érvényesülése és a jogbiztonság garantálása érdekében fontosnak tartom tehát, hogy a hatósági kommunikáció és jogalkalmazás mentes legyen a megbélyegző, az önhibát feltételező szemléletmódtól. 

3. Az uzsora elleni fellépés a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiában
A megkeresett szervek válaszleveleikben megerősítik, hogy az uzsora jelenségével szembeni fellépés csak komplex módon, több ágazatot érintően valósítható meg. Ennek keretében fontos kiemelni a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiát (a továbbiakban: Stratégia), valamint az annak végrehajtásáról szóló 1430/2011. (XII. 13.) számú kormányhatározatot.
A Stratégia átfogó célként jelöli meg a szegénységben és társadalmi kirekesztettségben élők arányának csökkentését, különös tekintettel a roma népességre, munkaerő-piaci integrációjuk elősegítését, foglalkoztatottsági és képzettségi szintjük emelését. További célként jelöli meg a gazdaság- és vállalkozásfejlesztést a hátrányos helyzetű, alacsony iskolai végzettségű emberek foglalkoztatása érdekében. Ennek eléréséhez a Stratégia értelmében szükséges a munkaerő-piaci integrációt támogató munkaügyi és szociális ellátások, szolgáltatások elérhetőségének, minőségének, hatékonyságának fejlesztése, a közfoglalkoztatás rendszerének fejlesztése, bővítése, a munkavállalásra ösztönző segélyezési rendszer kialakítása, valamint a munkahely és a család összeegyeztetése és az atipikus foglalkoztatási formák támogatása.
A Stratégia megállapítja, hogy a „hajléktalansággal és a lakhatási kirekesztettség más formáival (pl. önkényes lakásfoglalás, jogcím nélkül lakók) érintettek, illetve veszélyeztetettek problémáira jelenleg szintén nincs hathatós, a piaci kudarcokat enyhíteni képes szakpolitikai válasz”. Rögzíti azt is, hogy a Kormány a lakhatásból való kizáródás megelőzésére és a kezelésére rövid- és középtávú intézkedési tervet dolgoz ki.
Amint arra a hajléktalansággal kapcsolatos 2008 évi projektemben már rámutattam, a végső soron akár hajléktalanságot eredményező elszegényedés egyik közvetlen kiváltó oka lehet, hogy az érintett személy nem tud kitörni az adósságspirálból.16 Ez a folyamat az uzsora áldozatai körében is megfigyelhető, sőt gyakran az is nehezíti helyzetüket, hogy lakóingatlanukat ajánlják fel a teljesíthetetlen összegű kölcsön biztosítékaként. 
Számos korábbi vizsgálatom igazolta, hogy az adósságcsapda kapcsán felmerülő problémák gyakran a kölcsönt felvevő hiányos pénzügyi ismereteiből adódnak.17 Ez a megállapítás az uzsora áldozataira is vonatkoztatható, akik esetenként nemcsak azzal nincsenek tisztában, hogy egy idő után nem fognak tudni kitörni a kamatos kamat terhe alól, hanem a válsághelyzetben igénybe vehető szociális ellátásokat sem minden esetben ismerik. 
E tárgyban azonban – kifejezetten az uzsora jelenségével kapcsolatban – javaslatot nem fogalmazok meg, figyelemmel arra, hogy már 2008-ban felkértem a Kormányt arra, hogy a lakosság pénzügyi kultúrájának fejlesztését tekintse kiemelt feladatának. 
Korábbi javaslatommal összhangban a Stratégia kiemeli, hogy az adósságkezelés továbbfejlesztése mellett felvilágosító tájékoztatással, propagandával kell megelőzni a lakosság további eladósodását. 
A Stratégia az uzsora kapcsán külön is kitér arra, hogy a vagyon elleni bűncselekmények e típusát egyértelműen a tartós munkanélküliség, illetve az alacsony munka- és társadalmi transzferjövedelmek nyomán kialakuló rendszeres és súlyos megélhetési problémák miatt fellépő igény generálja. Kiszolgáltatott helyzetükben – legális alternatíva hiányában – az emberek hajlandóak az extrém magas uzsorakamatot is elfogadni. 
A Stratégia megfogalmazza, hogy büntetőjogi eszközökön túlmutatóan legális alternatívát kell találni az elmaradott térségek szegénységben élő lakosságának kritikus megélhetési biztonságának javítására. Ezzel szemben a Stratégiát végrehajtó kormányhatározat az uzsora elleni fellépés kapcsán kizárólag a belügyminiszter hatáskörébe utalt célzott rendvédelmi intézkedéseket írt elő, és ezekre külön forrást nem biztosít. A kormányhatározat megfogalmazza ugyan, hogy az álláskeresők és inaktívak foglalkoztatását átmenetileg biztosító, társadalmi integrációjukat támogató szociális földprogramokat és egyéb szociális gazdaság típusú programokat, valamint mikrohitel programokat kell indítani, ezeket azonban nem hozza összefüggésbe az uzsora jelenségével.
Az alapvető jogok biztosának nem feladata, hogy a Stratégiát, illetve a végrehajtását szolgáló kormányzati intézkedéseket az alapjogi szempontokon túlmutatóan értékelje. Fontos azonban hangsúlyoznom, hogy az uzsora elleni állami fellépést nem lehet kizárólag rendvédelmi intézkedésekre korlátozni. Az uzsora-jelenség tartós visszaszorítására csak akkor van lehetőség, ha az azt kiváltó élethelyzetekre, problémákra talál érdemi megoldást a jogalkotó. Az Alaptörvény XV. cikkében meghatározott esélyegyenlőség mind teljesebb előmozdítása érdekében szükségesnek tartom, hogy a Stratégia végrehajtását szolgáló későbbi kormányhatározatokban komplexen, valamennyi érintett minisztérium közös feladataként jelenítsék meg az uzsora elleni állami intézkedéseket.
Az uzsora elleni állami fellépésre közvetlenül és közvetve is hatással lehetnek a civil szervezetek által kísérleti jelleggel megvalósított – részben a jelentésben is ismertetett – mikrohitelezési programok. A Stratégiához kapcsolódó további programok kidolgozása során ezért fontosnak tartom, hogy figyelembe vegyék a hazai és nemzetközi tapasztalatokat, jó gyakorlatokat, különös tekintettel az eddigi mikrohitelezési programok tanulságaira is.

Intézkedéseim
1. A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 37. § (1) bekezdése alapján felkérem 
1.1. a belügyminisztert, hogy kezdeményezze a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény olyan módosítását, amely az Alkotmányvédelmi Hivatal feladatává teszi az uzsorabűncselekménnyel összefüggő információszerzést;
1.2. a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a belügyminiszterrel és az emberi erőforrások miniszterével együttműködve – kezdeményezzék az uzsorabűncselekmények áldozatait komplex módon segítő krízis-kezelő szolgáltatás létrehozását a meglévő intézményrendszer felhasználásával vagy egy külön, e célra az Igazságügyi Hivatalon belül létrehozott új szervezet keretében;
1.3. az emberi erőforrások miniszterét, hogy a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia végrehajtását szolgáló kormányhatározatokban ne csak rendészeti kérdésként, hanem komplexen, valamennyi érintett minisztérium közös feladataként jelenítsék meg az uzsora elleni állami intézkedéseket. 
2. A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján felkérem 
2.1. a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az érintett minisztériumok bevonásával a mikrohitelezési programok előkészítése és végrehajtása során az uzsora elleni fellépés érdekében hasznosítsák az eddigi hazai és külföldi civil programok tapasztalatait;
2.2. az országos rendőrfőkapitányt, hogy tegye meg a szükségesnek tartott intézkedéseket annak érdekében, hogy az uzsorabűncselekményt érintő külső és belső rendőri kommunikáció és jogalkalmazás a jövőben mentes legyen a megbélyegző, az önhibát feltételező szemléletmódtól; 
2.3. a Nemzeti Adó- és Vámhivatal elnökét, hogy az adóhatóság fordítson fokozott figyelmet a vagyonosodási vizsgálatok lefolytatása során az uzsora jellegű cselekmények feltárására, és az észlelt bűncselekményeket – a büntetőeljárási törvény rendelkezéseivel összhangban – jelezzék a nyomozó hatóságoknak.

Budapest, 2012. december

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 OBH 6048/2005. és OBH 1600/2008.
2 Forrás: 1000 év törvényei, http://www.1000ev.hu/ Szathmáry Zoltán: Az uzsorabűncselekmény értelmezése egykor és most. In: Jogtudományi Közlöny 65. évf., 9. szám (2010) pp. 454-460.
3 Ptk. 202. § 
4 BDT 2003. 891
5 Ptk. 232. § (3) bekezdés
6 Ptk. 232. § (4) bekezdés
7 Btk. 330/A. § 
8 BH 2009. 266
9 A bírósági lajstromrendszerben az ügyészi vádirat szerint kerül egy ügy lajstromozásra. Így, ha az ügyész pl. rablás bűntette és más bűncselekmények miatt emel vádat, akkor az ügy tárgyaként a rablás jelenik meg, noha előfordulhat, hogy a „más” bűncselekmények között az uzsorabűncselekmény is megtalálható. 
10 Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 109. § 
11 9/1990. (IV.25.) AB határozat
12 Kovács Kriszta: A támogató különbségtétel és az Alkotmány.
http://www.mjsz.uni-miskolc.hu/200902/3_kovacskriszta.pdf
13 Ást. 6. §
14 Forrás: Nehéz út településbiztonsági program, Módszertani útmutató halmozottan hátrányos helyzetűek felkészítésére, Miskolc 2009. http://www.police.hu/data/cms602219/NEH__Z___T___m__dszertani___tmutat__.doc
15 Az intézményes diszkrimináció fogalma 1999-ben az angol jogirodalomban jelent meg, egy fekete fiatalember meggyilkolása ügyében folytatott nyomozás kapcsán (ún. Stephen Lawrence – ügy). Ennek lényege, hogy a rasszizmus gyakran nem egyéni magatartásokban, hanem szervezetek működésében, belső struktúrájában rejlik. Sir William McPherson of Cluny: The Stephen Lawrence Inquiry. Report of an inquiry. (Presented to Parliament by the Secretary of State for the Home Department by Command of Her Majesty) February 1999 – www.archive.official-documents.co.uk
16 AJBH Projektfüzetek – A hajléktalan emberek alkotmányos jogainak érvényesülését feltáró projekt, 2008/2 – http://www.obh.hu/allam/2008/pdf/hajlektalanugyi.pdf
17 AJBH Projektfüzetek – Pénzügyi jogi projekt, 2011/3 – http://www.obh.hu/allam/2010/pdf/penzugyi.pdf