Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-4756/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Dezső Adrienn
Az eljárás megindítása
2012-ben „A válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” címen alapjogi projektet indítottam, amelynek keretében a végrehajtási eljárás során felmerülő költségekkel kapcsolatos utóvizsgálatra is sor kerül. 
A utóvizsgálat előzményeként a következő vizsgálatokat kell megemlítni. 2011-ben panasz érkezett hozzám a végrehajtási záradék kibocsátásra hatáskörrel rendelkező közjegyzők eljárási díjával, és a végrehajtási ügyekben eljáró jogtanácsos munkadíjával kapcsolatosan. Ezt követően hivatalból vizsgálatot indítottam az önálló bírósági végrehajtó díjazására, ezzel eljárásomat kiterjesztettem a hitelintézetek követelésének érvényesítése során felmerülő összes költség és díj vizsgálatára. A vizsgálatok célja az volt, hogy átfogó képet alkossak a lakosság jelentős részét érintő végrehajtási eljárás teljes költségéről. A végrehajtási záradék kibocsátásra hatáskörrel rendelkező közjegyzők eljárási díjával kapcsolatos AJB-5893/2010. sz. jelentésben megállapítottam, hogy a Magyar Országos Közjegyzői Kamara által jogszabályi felhatalmazás hiányában kialakított eljárásjogi gyakorlat, mely szerint a végrehajtási záradékot csak öt hiteles kiadmány csatolása esetén bocsátotta ki, a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot tartott fenn. Jeleztem, hogy a jogállamiság elvével összefüggésben okoz visszásságot az a helyzet, miszerint a végrehajtási záradék kibocsátása iránti kérelem benyújtásakor a közjegyzői eljárás költségei – megalapozott és okszerű indokok hiányában – jelentősen meghaladják a korábbi bírósági ügy-, és feladatkörben végzett eljárások költségeit.
Megállapítottam továbbá, hogy az egyetemleges adósok ellen, egyidejűleg benyújtott záradékolási kérelem esetén való díjfizetéssel összefüggő rendelkezések hiánya a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben okoz visszásságot. Ugyanezt az elvet sérti, a közjegyzők által jogszabályi felhatalmazás hiányában kialakított az a gyakorlat, miszerint adóstársak esetén az eljárási díjat minden adósnál külön-külön számítják fel.
Rögzítettem azt is, hogy a Magyar Országos Közjegyzői Kamara Jogi Bizottsága által kibocsátott 1/2010. számú állásfoglalás közjegyzők általi kötelező jellegű alkalmazása a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot idéz elő és tart fenn.
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megelőzése érdekében felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy készítse elő a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény olyan irányú módosítását, hogy az rendelkezéseket tartalmazzon az adóstársak ellen benyújtott végrehajtási záradékok eljárási díjának egyszeri fizetésére; továbbá kezdeményezze a közjegyzői ügyvitel szabályairól szóló 37/2003. (X.29.) IM rendelet 45/A. § (1) bekezdésének megállapításaim szerinti módosítását. Felkértem a Magyar Országos Közjegyzői Kamara elnökét, hogy a közjegyzők egységes joggyakorlatának biztosítása érdekében, a MOKK Jogi Bizottsága által kiadott állásfoglalás további alkalmazása helyett kezdeményezze a garanciális elemként miniszteri jóváhagyást igénylő iránymutatás kiadását. Tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a közjegyzők adóstársak esetén a Vht. módosításáig, a végrehajtási záradék kibocsátásáért járó díjat egyszer számítsák fel. 
Kezdeményeztem továbbá a Magyar Országos Közjegyzői Kamara Választmányánál, hogy kezdeményezze a Jogi Bizottság 1/2010. számú állásfoglalásának a visszavonását. Az önálló bírósági végrehajtók munkadíjával kapcsolatos AJB-1986/2011. sz. jelentésemben az alábbi megállapításokat tettem: Azáltal, hogy a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. IM rendelet (továbbiakban: díjrendelet) nem határozza meg, hogy a végrehajtást kérőnek a végrehajtási eljárás kezdetén pontosan milyen költségeket kell fizetnie, önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon. 
A díjrendelet 1. § (2) bekezdése és a 21. § (1) bekezdés egymásnak ellentmondó rendelkezései önmagukban alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon. 
A végrehajtási eljárás során eljáró önálló bírósági végrehajtó díja a rendelet számítási módját alkalmazva bizonyos esetekben az ügy értékéhez viszonyítva aránytalanul magas lehet, mely önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.
A jelentésben felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy vizsgálja felül a díjrendelet teljes díjrendszerét, különös tekintettel az egyetemleges adósok ellen indított végrehajtási eljárásokra, a végrehajtót megillető behajtási jutalék mértékére; módosítsa a díjrendelet 17. §-át, oly módon, hogy az ne adjon lehetőséget jogbizonytalanságra a tekintetben, hogy a végrehajtás foganatosítása érdekében egy adott adóssal szemben milyen költségek előlegezése kell számítania a végrehajtást kérőnek, továbbá pontosan határozza meg a Vht. 52. § d) pontja szerinti szünetelése esetén az önálló bírósági végrehajtó milyen díjra tarthat igényt.
A végrehajtási ügyekben eljáró jogtanácsos munkadíjával kapcsolatos AJB-1649/2011. sz. jelentésben megállapítottam, hogy a végrehajtási eljárás során eljáró ügyvéd díjának összege a bírósági végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő díjazásáról szóló 12/1994 (IX. 08) IM rendelet díjszámításait alkalmazva bizonyos esetekben az ügy értékéhez viszonyítva aránytalanul magas lehet. Valamint a végrehajtást kérő és a végrehajtásban közreműködő jogi képviselő díjról szóló megállapodása még a rendeletben rögzítettől is magasabb díjat állapíthat meg, önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megelőzése érdekében, felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, módosítsa a rendeletet olyan módon, hogy az új szabályozás csökkentse a lakossági hitelszerződések adósai által a végrehajtási eljárás során közreműködő jogi képviselőnek fizetendő munkadíj mértékét. 
A Közigazgatási és Igazságügyi Miniszter a jelentésekre adott válaszaiban jelezte, hogy tárca 2012. első félévében fogja az érintett joganyagot felülvizsgálni.
Az utóvizsgálatom eredményes folytatása érdekében tájékoztatást kértem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumtól, a Magyar Országos Közjegyzői Kamarától, Magyar Bírósági Végrehajtó Kamarától (továbbiakban: MBVK), a Magyar Bankszövetségtől, a KDB Bank Zrt-től, az MKB Bank Zrt-től, az OTP Bank Nyrt-től és a Raiffeisen Bank Zrt-től.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek

–	 a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B cikk) (1) „Magyarország független, demokratikus jogállam.”

Alkalmazott jogszabályok

–	az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (továbbiakban: Itv.) 
–	a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban: Vht.) 
–	a bírósági végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő díjazásáról szóló 12/1994. (IX. 18.) IM rendelet (továbbiakban: Rendelet) 
–	a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. (IX. 08.) IM rendelet (továbbiakban: díjrendelet) 
–	bírósági végrehajtási eljárásban felszámítandó általános költségátalány megfizetésének szabályairól szóló 8/2001 (IV. 27.) IM rendelet
–	bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002 (I. 17.) IM rendelet

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint „Az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [18. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv [18. § (12) bek.] tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva”. Az Ajbt. 18. § (2) bekezdés i) pontja szerint a közjegyző, míg k) pontja szerint az önálló bírósági végrehajtó hatóságnak minősül.
A lakáscélú állami támogatások, illetve a kamattámogatások nyújtása, a jogalkotó döntése alapján állami feladat. A jogalkotó e feladat végrehajtásával kapcsolatos feladatok lebonyolítását a piaci alapon működő hitelintézetekre delegálta. Az ombudsmanok hivataluk fennállása óta folytatott töretlen és egyöntetű gyakorlata szerint a lakáscélú állami támogatások, a kamattámogatások lebonyolításával összefüggésben közszolgáltatást végző szervnek tekintik a pénzügyi intézményeket. 
A hatásköröm az említettek miatt korlátozott, csak a magánszemélyekkel kötött, állami támogatású hitelszerződésekkel kapcsolatosan eljáró ügyvédek díjának vizsgálatára van lehetőségem. A fentiekre tekintettel vizsgálatomat az államilag támogatott hitelek végrehajtása során felmerülő ügyvédi munkadíjakra folytattam le, azzal, hogy a jelentés megállapításai az egyéb hitelszerződések esetén is figyelembe vehetők.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése alapján az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat.

Az alapvető jogok tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. 
Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. [Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat]
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998 (III.11) AB határozat, 14/2004. (V.7.) AB határozat]
Álláspontom szerint a jogállamiság és az abból fakadó tisztességes eljárás követelményének nem csak a szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.

Az ügy érdeme tekintetében
A Vht. 10. § értelmében a bírósági végrehajtást végrehajtható okirat kiállításával kell elrendelni. A végrehajtási kérelmet a kellő példányban, megfelelően kitöltött végrehajtható okirat nyomtatványon kell előterjeszteni. Rendszerint egy végrehajtható okiratot kell kiállítni. A Vht. 18. § (2) bekezdésének b) pontja értelmében akkor kell több végrehajtási lapot kiállítani, ha több adós van. A végrehajtási lap eredeti példánya pedig a bíróságnál marad. A végrehajtási lapról annyi kiadmányt kell készíteni, hogy a végrehajtó, az önálló bírósági végrehajtó hatáskörébe tartozó ügyben a Magyar Bírósági Végrehajtói Kamara, valamint minden végrehajtást kérő és adós egy-egy példányt kapjanak. A végrehajtható okirat nyomtatványt ennek megfelelően legalább 5 eredeti példányban kell benyújtani. A Vht. 20. § (2) bekezdésére tekintettel e szabályokat megfelelően alkalmazni kell a végrehajtási záradékra is. 
A Vht. 23/C. § alapján az okiratot készítő közjegyző végrehajtási záradékkal látja el a közjegyzői okiratot, ha az tartalmazza, a szolgáltatásra és ellenszolgáltatásra irányuló vagy egyoldalú kötelezettségvállalást, a jogosult és a kötelezett nevét, a kötelezettség tárgyát, mennyiségét (összegét) és jogcímét, a teljesítés módját és határidejét. Ha a kötelezettség feltételnek vagy időpontnak a bekövetkezésétől függ, a végrehajthatósághoz az is szükséges, hogy a feltétel vagy időpont bekövetkezését közokirat tanúsítsa. Az okiratot készítő közjegyző végrehajtási záradékkal látja el a zálogszerződésről szóló közokiratot, ha a követelés teljesítési határideje letelt.
A végrehajtás elrendelésért a közjegyzőnek díjat kell fizetni, melynek mértéke végrehajtás elrendelése esetén az ügyérték 1%-a, de legalább 5000 forint, legfeljebb 150 000 forint. Az ügyérték a végrehajtandó követelésnek az eljárás megindításakor fennálló, járulékok nélkül számított értéke. A díjat a végrehajtást kérő előlegezi, és az adós viseli, azt végrehajtási költségként kell behajtani. A végrehajtás (biztosítási intézkedés) elrendeléséért további munkadíj, költségtérítés és illeték – ide nem értve a jogorvoslati eljárás illetékét – nem számítható fel.
A Vht. – 2012. január 1. napjától hatályos – 31/E § szerint, ha a végrehajtást kérő ugyanazon közjegyzői okirat alapján, ugyanannak a követelésnek a végrehajtását több, egyetemlegesen kötelezett adóssal szemben egyidejűleg kéri, csak az egyik adóssal szemben előterjesztett végrehajtási kérelemre kell megfizetni a fenti díjat, a további adóssal szemben előterjesztett végrehajtható okirat kiállítási kérelemre 5000 Ft díjat kell adósonként megfizetni. A megfizetett összes díjat az adósokon egyenlő arányban kell behajtani.
Szintén új rendelkezés, hogy ha a végrehajtást kérő a végrehajtási kérelmét a végrehajtás elrendelése tárgyában hozott határozat meghozatala előtt visszavonja, a díj mértéke a törvényben meghatározott összeg 10%-a, de legalább 5000 Ft vagy 50%-a, de legalább 5000 Ft, ha a kérelem visszavonására a hiánypótlás vagy a jogutódlás tárgyában hozott határozat után kerül sor. A díjrendelet 1. § (1) bekezdése szerint az önálló bírósági végrehajtót a hatáskörébe tartozó végrehajtás foganatosításáért munkadíj és költségtérítés, az adós teljesítése esetén ezenfelül behajtási jutalék illeti meg. 
A munkadíjat és a költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi; ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. A munkadíjat, a költségtérítést és a behajtási jutalékot a rendeletben foglalt bírósági végrehajtói díjszabás alapján kell megállapítani és várható összegéről a végrehajtást kérőt és az adóst tájékoztatni kell. A díjrendelet 5. § (1) bekezdése szerint a munkadíjat minden végrehajtási ügyben külön kell megállapítani, ez irányadó az egyetemlegesen felelős adósok ellen vezetett végrehajtási eljárásokra is. Ha az ügyviteli szabályok szerint több végrehajtási ügyet egyesítettek, ezek az egyesítés után a díjszabás alkalmazása szempontjából egy ügynek tekintendők. A végrehajtót a munkadíj a rendelet szerint illeti meg. Ha a végrehajtás pénzfizetésre irányul, a munkadíj a végrehajtható okiratban feltüntetett főkövetelést, járulékot és költséget magában foglaló együttes összeghez (végrehajtási ügyértékhez) igazodik.
A végrehajtási ügyértékhez igazodó munkadíj összege a következőképpen alakul:
100 000 Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén	4000 Ft	
100 000 Ft feletti, de 1 000 000 Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 4000 Ft és a 100 000 Ft feletti rész	 
3%-a	
1 000 000 Ft feletti, de 5 000 000 Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 31 000 Ft és az 1 000 000 Ft feletti rész	 
2%-a	
5 000 000 Ft feletti, de 10 000 000 Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 111 000 Ft és az 5 000 000 Ft feletti rész	 
1%-a	
10 000 000 Ft feletti ügyérték esetén 161 000 Ft és a 10 000 000 Ft feletti rész	0,5%-a.	
A végrehajtó a végrehajtás foganatosításával kapcsolatban készkiadásként számíthat fel minden olyan költséget, amelyet a foganatosítás során az ügyhöz egyértelműen köthetően harmadik személy részére kifizet. A végrehajtót a munkadíj 50%-a költségátalányként illeti meg. Ha a végrehajtási eljárás szünetelését követően az eljárást folytatni kell, a végrehajtót a díjrendelet szerinti költségátalány ismételten megilleti.
A díjrendelet 17. § (1) bekezdése szerint a végrehajtót az eljárása kezdetén minden ügyben megilleti a munkadíj és a költségátalány részeként pénzkövetelés behajtása esetén a munkadíj összege és a költségátalány 50%-ának megfelelő összeg, de legalább 4 ezer forint, legfeljebb 75 ezer forint, tartásdíj, munkabér és kártérítési összeg behajtására irányuló eljárásban a pénzfizetésre irányuló végrehajtási eljárásban felszámítható munkadíj összege és a költségátalány 50%-ának megfelelő összeg, de legalább 4 ezer forint, legfeljebb 60 ezer forint. Ezen felül a végrehajtó az eljárása kezdetén költség megfizetésére tarthat igényt a várhatóan felmerülő készkiadás összegének erejéig is.
Ha a végrehajtási eljárás teljesen vagy részben eredményes, a végrehajtót behajtási jutalék illeti meg. Pénzkövetelés esetén a behajtási jutalék összege a végrehajtható okiratban feltüntetett teljes összegből behajtott összeg alapulvételével 5 millió forintot meg nem haladó összeg esetén 10 %, 5 millió forint felett, de 10 millió forintot meg nem haladó összeg után 500 ezer forint és az 5 millió forint feletti rész 8%-a. 10 millió forint feletti összeg esetén 900 ezer forint és a 10 millió forint feletti rész 5%-a.
A végrehajtó a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésekor, meghatározott cselekmény végrehajtása esetén a cselekmény elvégzését vagy elvégeztetését követően az általa felszámított munkadíjról, költségtérítésről, behajtási jutalékról és az őt esetleg megillető egyéb összegről díjjegyzéket állít ki, amelyet a feleknek, végrehajtási kérelem elkészítése esetén a kérelmezőnek kézbesít. Ha a díjfelszámítás helyességét az adós vagy a végrehajtást kérő, illetőleg a végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő vagy más érdekelt vitatja, végrehajtási kifogást terjeszthet elő a végrehajtó székhelye szerint illetékes helyi bírósághoz.
A bírósági végrehajtási eljárásban felszámítandó általános költségátalány megfizetésének szabályairól szóló 8/2001 (IV. 27.) IM rendelet 1. §-nak rendelkezése szerint az önálló bírósági végrehajtó hatáskörébe tartozó és általa lefolytatott eredményes végrehajtási eljárásban a Magyar Bírósági Végrehajtói Kamarát a Vht. 34/A. §-a alapján általános költségátalány illeti meg. Az általános költségátalányt az adós viseli, a végrehajtó azt tőle az egyéb végrehajtási költségekkel együtt hajtja be, majd fizeti meg a kamarának Az általános költségátalány mértéke 500 ezer forint alatti végrehajtási ügyérték esetén ügyenként 1000 forint, 500 ezer forint feletti végrehajtási ügyérték esetén az ügyérték 1%-a.
A bírósági végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő díjazásáról szóló rendelet 1. § (1) bekezdése szerint a bírósági végrehajtási eljárásban a végrehajtást kérő jogi képviseletet ellátó ügyvédet megillető díjat a végrehajtást kérő és az ügyvéd az ügyvédi megbízási szerződésben (a továbbiakban: díjmegállapodás), vagy díjmegállapodás érvényesítése hiányában – munkadíjként, költségátalányként és készkiadásként a rendelet határozza meg. A Rendelet 2. § (1) bekezdés értelmében, ha a végrehajtást kérő az ügyvéd díjaként a díjmegállapodásban foglalt összeget kívánja az adósra áthárítani, az adóst terhelő ügyvédi díj összege a díjmegállapodásban foglalt összeg. A bíróság – 2010. június 01. napjától a közjegyző – az ügyvédi díj összegét indokolt esetben mérsékelheti, ha az nem áll arányban a végrehajtási kérelemben foglalt, illetőleg a végrehajtható okiratban feltüntetett főkövetelést, járulékot és költséget magában foglaló együttes összeggel, vagyis a végrehajtási ügyértékkel. Díjmegállapodás érvényesítése hiányában, vagy ha a végrehajtást kérő ezt kéri, az adóst terhelő ügyvédi díjként a rendelet szerinti munkadíjat, költségátalányt, készkiadást kell megállapítani. Ha a végrehajtás pénzfizetésre irányul, a munkadíjat és a költségátalányt a végrehajtási ügyérték alapulvételével kell megállapítani. Díjmegállapodás hiányában a végrehajtás elrendelése (a végrehajtható okirat kiállítása) iránti kérelem munkadíja a végrehajtási ügyérték 1%-a, de legalább 4000 Ft.
A Rendelet 2012. július 07. napjától hatályos 3/A. §-a szerint, ha a végrehajtást kérő ugyanazon határozat vagy okirat alapján, ugyanannak a követelésnek a végrehajtását több, egyetemlegesen kötelezett adóssal szemben egyidejűleg kéri, a végrehajtás elrendelése (a végrehajtható okirat kiállítása) iránti kérelem ügyvédi munkadíja az adósok számától függetlenül egyszer számítható fel, és az egyik adóson felüli többi adósonként további 4000 Ft. Az így megállapított összes ügyvédi munkadíj az adósokat egyenlő arányban terheli.
A végrehajtás foganatosítása során egy adott végrehajtási cselekménynél való közreműködés munkadíja a végrehajtási ügyérték 1%-a, de legalább 4000 Ft. Ha az ügyvéd a végrehajtás foganatosítása során több végrehajtási cselekménynél működött közre, a munkadíj valamennyi közreműködésért együttesen a végrehajtási ügyérték 3%-át nem haladhatja meg. A végrehajtási eljárás során bármely jogorvoslat benyújtásáért járó munkadíj: 4000 Ft. A jogorvoslat alapján lefolytatott eljárásban való közreműködésért járó munkadíj: 4000 Ft. Az ügyvédet költségátalányként megilleti a munkadíj 30%-a, de legalább 1500 Ft. Szintén július 7-től hatályos rendelkezés, hogy ha a végrehajtást kérő ugyanazon határozat vagy okirat alapján, ugyanannak a követelésnek a végrehajtását több, egyetemlegesen kötelezett adóssal szemben egyidejűleg kéri, a végrehajtás elrendelése (a végrehajtható okirat kiállítása) iránti kérelem elkészítéséért felszámítható költségátalány az adósok számától függetlenül az (1) bekezdésben megjelölt összeg, és az egyik adóson felüli többi adósonként további 1500 Ft. Az így megállapított összes költségátalány az adósokat egyenlő arányban terheli.
Az ügyvédet megilleti ezen kívül az az összeg, amely az eljárásában felmerült készkiadásainak – a postai, távbeszélő, utazási, szállás-, leírási, másolási és más hasonló költségeknek – a fedezésére szolgál. Díjmegállapodás érvényesítése esetében az ügyvéd díját a végrehajtást elrendelő bíróság a végrehajtható okiratban állapítja meg. 
A bíróság a végrehajtási kérelem elkészítéséért díjat csak akkor állapít meg, ha azt a díjmegállapodás külön meghatározza, egyébként a díjmegállapodásban foglalt díj a végrehajtási eljárás foganatosítása során elvégzett jogi képviseleti tevékenységért jár. A végrehajtást kérő és az adós az ügyvédi díj megállapítására vonatkozó határozat (intézkedés) ellen a Vht. szerint élhet jogorvoslattal.

A vizsgálat menete
A hitelintézetektől és a Bankszövetségtől arra vonatkozóan kértem tájékoztatást, hogy jelentések kiadása óta milyen érdemi változások történtek a végrehajtási eljárás során felmerülő költségekkel kapcsolatosan, illetve mik azok a visszatérő jogalkalmazási problémák, amelyeket az általuk kezdeményezett végrehajtási eljárások során tapasztalnak.
A Bankszövetség és a hitelintézetek is jelezték, hogy méltányosan rendezte a közjegyzői eljárási díj mértékét a fent már említett Vht. 31/E §-a. Ugyanakkor több hitelintézet tájékoztatott arról, hogy a közjegyzők a fenti jogszabályhelyet nem alkalmazzák az egyetemleges kezesekkel és dologi adós, zálogkötelezettekkel szemben. 
Álláspontjuk szerint mind a kezes mind a zálogkötelezett egyetemlegesen kötelezett, hiszen a teljes tartozásért felel, ingatlana értéke erejéig. A Bankszövetség is jelezte, hogy a közjegyzők az egyetemlegességet a szűk anyagi jogi értelemben alkalmazzák, és így a kedvezményes díjmérték szűkebb körben alkalmazandó. Ugyanakkor a Szövetség válaszlevelében utalt arra, a Vht. 5.§- ára mely szerint „A bírósági végrehajtás során állami kényszerrel is el kell érni, hogy a pénzfizetésre, illetőleg az egyéb magatartásra kötelezett (a továbbiakban: adós) teljesítse a kötelezettségét.” Álláspontja szerint a végrehajtásban adós mindenki, aki ellen eljárást indítanak. Jelezte azt is, hogy maga Vht. Kommentárja szerinti is a végrehajtási eljárásban az egyik fél a végrehajtandó követelés jogosultja, ő a végrehajtást kérő. A másik fél a pénz megfizetésére vagy magatartás tanúsítására kötelezett, az e pozíciót betöltő felet összefoglaló néven adósnak nevezik.
A Bankszövetség, az MKB Bank és az OTP Bank tájékoztatása szerint a végrehajtási eljárásokban aktív pénzügyi szolgáltatók és a közjegyzői kar egy része között 2012 áprilisa óta újabb jogértelmezési vita alakult ki. A devizában nyilvántartott kölcsönszerződésből eredő követelések érvényesítése érdekében előterjesztett végrehajtási záradékok, melyeken a követeléseket devizában tüntetik fel, érdemi vizsgálat nélkül elutasításra kerültek, arra való hivatkozással, hogy a kölcsönszerződés alapján adós forint ellenérték megfizetésére köteles, a deviza összeg csupán nyilvántartási célokat szolgál, a hitelező deviza összeget nem követelhet. A hitelintézetek álláspontja szerint a közjegyzői okiratba foglalt kölcsönszerződések nem tartalmaznak olyan rendelkezést, illetve felhatalmazást, amely a követelések deviza összegről forint összegre történő átváltását lehetővé tennék. 
A tartozások forintra történő átváltáshoz esetlegesen alkalmazandó (felmondáskori) árfolyamok ráadásul a legtöbb esetben adóst hátrányosabb helyzetbe hozhatják, és nincs pontos meghatározás arra nézve sem, hogy milyen árfolyam (lenne) alkalmazható a felmondáskor történő forintosításhoz. Továbbá a devizás szerződések felmondással forintra történő átváltása felveti az alkalmazandó kamatmértékek kérdését is, mivel a hitelezési gyakorlat alapján a deviza alapú hitelek esetében eltérő – jellemzően – kedvezőbb mértékű kamatlábak kerülnek meghatározásra, mint a forint alapú hitelek esetében. 
Gyakorlati észrevételként jelezte a Raiffeisen Bank, hogy 2012. március 15. napjától hatályos jogszabályváltozások következtében a jogi képviselővel eljáró fél esetében, amennyiben a végrehajtási záradék kibocsátása iránti kérelem hiányosan kerül előterjesztésre a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasítják.
Hiányos kérelemnek minősül az is, ahol az eljárási díj nem kerül előre átutalásra a közjegyző bankszámlájára, azonban a bankszámlaszámokat sem a közjegyzői kamara honlapja, sem egyéb hitelesnek mondható forrás nem tartalmazza, így ezek beszerzéséhez nehézséget okozhat. Gyakorlati szempontból célszerű lenne, ha kialakításra kerülne egy olyan felület, mely összesítést tartalmazna a közjegyzői bankszámlaszámokról, amelyekre a díjak utalása megtörténhet. A végrehajtói díjszabással kapcsolatosan az alábbi észrevételeket tették a hitelintézetek.
Továbbra is problémát jelent az eljárás kezdetén megfizetendő végrehajtói költségelőleg. Álláspontjuk szerint nem felel meg a normavilágosság követelményének a díjrendelet, mivel nem állapítható meg egyértelműen, hogy a 75.000,-Ft összegű felső korlát az eljárás kezdetén megfizetendő összegre, vagy csak a költségátalány 50%-ára vonatkozik-e. Tapasztalataik szerint a végrehajtók egy része úgy értelmezi a jogszabályt, hogy az eljárás kezdetén igényt tarthatnak a teljes munkadíjra és a költségátalány 50 %-ára. Az MKB Bank válaszlevele szerint az eljárás kezdetén megfizetendő díjelőleg célja a végrehajtási eljárás megkezdése és a készkiadáson túl felmerülő költségek fedezése. Nem indokolt, hogy a végrehajtó már az eljárás elején igényt tarthasson a munkadíjra. Tekintettel arra, hogy a díjrendelet 17. § (1) bekezdése szerint a munkadíj és költségátalány részeként illeti meg a végrehajtót az eljárás kezdetén fizetendő összeg, amennyiben az indokolt, a végrehajtó felhívhatja a végrehajtást kérőt a végrehajtási költségek további előlegezésére, így nem áll fenn annak a veszélye, hogy a végrehajtónak kell előlegeznie a végrehajtási költségeket. Jelezték azt is, hogy a teljes munkadíjat magában foglaló előleg adott esetben a végrehajtási eljárás ellehetetlenülését is okozhatja, ugyanis a végrehajtást kérő nem feltétlenül rendelkezik a végrehajtás elrendelését követően ilyen összegű pénzeszközzel. Véleményük szerint célszerű lenne – fenntartva az ügyérték-arányosságot – egyértelművé tenni, hogy az eljárás kezdetén megfizetendő összeg legfeljebb milyen összeg lehet.
A végrehajtási eljárás szünetelésekor a végrehajtót megillető munkadíjjal kapcsolatosan továbbra sem egységes a joggyakorlat. Több hitelintézet is jelezte, hogy a szünetelés megállapításakor a végrehajtó a szünetelési értesítővel együtt díjjegyzéket bocsát ki, melyben a díjrendelet 8. § és 16. § alapján számítandó munkadíját és költségátalányt is feltünteti, és sok esetben fel is hívja a végrehajtást kérőt ezen összeg megfizetésére. Amennyiben a végrehajtó ezen intézkedése ellen a végrehajtást kérő végrehajtási kifogást terjeszt elő az elsőfokú és megyei bíróságok gyakorlata területileg teljesen különböző. A Bankszövetség válaszlevele szerint az egymásnak ellentmondó gyakorlat jogszabályi szintű rendezése szükséges. Ez a probléma a Nemzeti Eszközkezelő működését is akadályozza, mert a végrehajtás alá vont ingatlan Eszközkezelő általi megvásárlása esetén is a végrehajtó igényt tart a díjazásra, annak ellenére, hogy nem történt végrehajtási értékesítés. Az Eszközkezelő általi vásárlás estén a hitelező bank lemond a meg nem térült követeléséről, de ugyanakkor, a jelenlegi szabályok mellett még viselnie kellene a tetemes végrehajtási költségeket is, amit a végrehajtó díjjegyzék előlegben felszámít. Sokszor ez is lehet a gátja annak, hogy a hitelező megadja az adósnak a NET programhoz való hozzájárulást. A Bankszövetség a válaszlevelében utalt arra is, hogy álláspontjuk szerint irracionális a végrehajtó abbéli jogosultsága, miszerint az aktív közreműködése nélkül behajtott tartozás alapján (pl: adóssal kötött megállapodás szerint) is behajtási jutalékot számít fel. A végrehajtási jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzésével kapcsolatos igazgatási szolgáltatási díj megfizetésével összefüggésben is problémák merültek fel a Bankszövetség tájékoztatása szerint. A Vht. módosult 138. § (1) bekezdése az eddigi gyakorlattól eltérően a végrehajtó javára írja elő az igazgatási szolgáltatási díj megfizetését, a végrehajtási költség részeként. 
Ebből következően ezt, a bank által a végrehajtó részére utalt díjat már a végrehajtónak kellene továbbutalni a földhivatal részére. Azonban az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény módosításáról, valamint a hiteles tulajdonilap-másolat igazgatási szolgáltatási díjáról szóló 1996. évi LXXXV. törvény igazgatási szolgáltatási díj megfizetésére vonatkozó rendelkezése nem módosult, így értelmezésük szerint ellentmondásban van a Vht. idézett rendelkezésével, és közvetlenül a végrehajtást kérőre telepíti a díj megfizetését. A Vht. 2012. január 1-jétől módosult 138.§ (1) bekezdése mellett viszont továbbra is hatályban maradt a 2010. január 1-jétől hatályos Vht. 138/A. § is, mely szerint akkor is intézkedik a végrehajtó az ingatlanügyi hatóság előtt valamely jog bejegyzésére vagy törlésére, ha a jogszerzésre jogosult ezen eljárások költségét nem fizeti meg, így nemcsak a díjtörvénnyel ellentétes a 138. § (1) bekezdésében történt módosítás, hanem a Vht. önmagában is ellentmondást tartalmaz. 
Fentiekre tekintettel az igazgatási szolgáltatási díj megfizetésére vonatkozó felhívásban nem egységes a kialakult gyakorlat: hol az illetékes földhivatal, hol az eljáró végrehajtó intézi a végrehajtást kérőkhöz a megfizetésre vonatkozó felhívást. (Mindkét felhívást intéző a „saját számláját” jelöli meg a teljesítés helyéül.)
Általánosságban jelezte a Bankszövetség, hogy a végrehajtási eljárás hatékonyságához és időtartamához viszonyítva költséges, és aránytalan terhet ró az adósra, illetve a végrehajtást kérőre. Álláspontjuk szerint a jelenleg a szabályozás nem ösztönzi a végrehajtókat a határidők behajtására, a kötelezettségek folyamatos teljesítésére. A végrehajtók a munkadíjuk egy jelentős részét akkor is megkapják, ha az adott ügyben érdemi tevékenységet nem fejtenek ki. (pl. ha az adós és a hitelező megegyeznek, vagy az adós önként teljesít és a végrehajtó nem végez árverezési vagy egyéb tevékenységet)
A Bankszövetség néhány szabályozási javaslatot is megfogalmazott válaszlevelében. Többek között jelezték, hogy nagyon hasznos lenne mind az ügyfél mind a végrehajtást kérő számára, ha kötelezővé tennék végrehajtók számára a legalább 4 órai napi ügyfélfogadást, hetente egyszer hosszabbított nyitva tartással (a végrehajtó hivatali szervezete útján is meg tudja valósítani az ügyfelek tájékoztatását, lehetővé tudja tenni az aktába való betekintést, hiszen titkárnő, végrehajtó-jelölt, végrehajtási ügyintéző is el tudja látni ezeket a feladatokat). Kötelezővé kellene tenni a jogszabályban a végrehajtók számára, hogy az adósok és hitelezők beadványaira legkésőbb a kézhez vételtől számított 15 napon belül reagáljanak, illetve, hogy az irodákat hivatali időben telefonon a hitelezők és az adósok elérhessék és ott érdemi választ kaphassanak a folyamatban lévő ügyekben. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszlevelében az alábbi tájékoztatást adta. Jelezte, hogy a végrehajtási eljárás során felmerülő költségekre vonatkozó jogszabályi rendelkezések felülvizsgálata megkezdődött, a felülvizsgálat keretében több, a végrehajtási eljárás költségeit szabályozó rendelkezés módosítása megtörtént, amelyre korábban már magam is utaltam.
Az egyetemleges adóstársak esetén ugyanazon követelés behajtásáért felszámítható behajtási jutalékra vonatkozó kérdésemre tájékoztatott, hogy a díjrendelet 19. (2) bekezdése vonatkozik ezekre az esetekre, miszerint a végrehajtó az egyetemlegesen felelős adósok ellen vezetett végrehajtási eljárásokban az egyes adósok ügyében csak azon összeg alapulvételével számított behajtási jutalékot számíthat fel, amelyet az adós teljesített, vagy ami tőle behajtásra került. Arra a kérdésemre, hogy ha az eljárás Vht. 52. d) pontja alapján szünetel a végrehajtó milyen díj, költség megfizetésére hívhatja fel a végrehajtást kérőt, az alábbi tájékoztatást kaptam: A kiállított jegyzőkönyv azt tanúsítja, hogy a végrehajtás foganatosítása során megtett intézkedések eredményre nem vezettek, a végrehajtás nem járt sikerrel, a jegyzőkönyv kiállításának időpontjában a követelés behajthatatlan. 
A díjrendelet 1. § (1) bekezdésében foglalt általános szabályból következően a végrehajtónak a végrehajtás foganatosításáért jár a munkadíj és költségtérítés, az adós teljesítése esetén pedig ezen felül behajtási jutalék illeti meg. Az említett szünetelési ok az adósnál felmerült körülmények miatt, a végrehajtás foganatosítása során merül fel. A végrehajtót éppen ezért az általános szabályok szerint az elvégzett munkájáért megilleti a munkadíj és költségtérítés. 
A miniszter válaszlevelében jelezte, hogy a díjrendelet felülvizsgálatával a lehető legésszerűbb megoldásokat kell kialakítani az egyetemleges ügyekben felszámítandó díjazásra, ennek alapját leginkább az képezheti, ha az ügyek intézését is ésszerűsíti a jogalkotó. Erre ad lehetőséget egy új jogszabály módosítás, mely szerint a végrehajtást kérő kérelmére biztosítja az egyetemleges ügyek egy végrehajtóra történő kiosztását. Ez bizonyos körben ésszerűbb és költségtakarékosabb ügyintézésre ad lehetőséget, amelyen adott esetben egy díjszabás-felülvizsgálat is alapulhat. Azt az általános szabályozási elvet ugyanakkor, mely szerint az adósok személye helyett a követelésnek kellene csak és kizárólag meghatározni a végrehajtási költségeket, nem tartottam támogathatónak. Jelezte továbbá azt is, hogy a felszámítható készkiadások körét is tervezi a tárca áttekinteni. Amennyiben a vizsgálat azt mutatja, hogy a rendeletben említett kiadás-típusokon kívül egyéb típusú készkiadások is jellemzően előfordulnak, és azok fedezésére a költségátalány nem alkalmas, sor kerülhet a jogalkalmazók egyértelműbb tájékoztatása érdekében azok külön nevesítésére. Megfontolhatónak tartja azt a javaslatot a miniszter, amely az eljárás kezdetén megfizetendő készkiadások pontosabb meghatározására (akár tételes felsorolására) vonatkozik, hogy ettől függetlenül fennáll a költség felmerülésekor történő előlegezés szükségessége.
A tárca a végrehajtási költségek áttekintésekor azt is vizsgálat alá kívánja venni, hogy az említett díjmaximalizálás (mérséklés) végrehajtási ügyekben érvényesül-e kellőképpen a gyakorlatban, betölti-e funkcióját. Ennek függvényében kívánják kialakítani a szabályozás továbbfejlesztésének lehetséges irányait, megfontolni a differenciálást a szabályozásban. 
A minisztertől arra vonatkozóan is tájékoztatást kértem, hogy álláspontja szerint összeegyeztethető-e a jogállamiság elvével, hogy a végrehajtási záradék kibocsátásának közjegyzői díja, illetve az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény szerinti végrehajtási záradékolás bírósági illetéke jelentősen eltér egymástól. Válaszlevele szerint a gyakorlatban a problémát leginkább az jelentette, hogy korábban sem a Vht., sem az Itv. nem határozta meg teljesen egyértelműen a közjegyzői díj, illetve a végrehajtási illeték mértékét azokban az ügyekben, amikor egy időben több egyetemleges adós ellen indul végrehajtás. A jogszabály módosítások ezt a kérdést rendezték, ezért a miniszter álláspontja szerint nem állapítható meg, hogy a végrehajtás elrendelési illetéke és a közjegyzői díj jelentősen eltérne egymástól. 
A Magyar Országos Közjegyzői Kamara válaszlevelében utalt arra, hogy a végrehajtási eljárásban eljáró jogi képviselő díjazásáról szóló rendelet továbbra sem állapít meg felső határt a díjmegállapodás hiányában alkalmazott ügyvédi munkadíj tekintetében. Jelezte, hogy az eljáró közjegyző által – a kérelemtől eltérő kibocsátás keretében – mérsékelt, a követelés 12%-ának megfelelő mértékű, megbízás szerinti munkadíjat nem találta túlzónak a bíróság. Álláspontja szerint a peres eljárásban nem jelenthet problémát a megbízás szerinti ügyvédi munkadíj, mivel az ellenérdekű fél nyilatkozhat, azt kifogásolhatja, addig a végrehajtás elrendelése iránti eljárásban az adósnak nincs lehetősége kifogásolni a túlzott ügyvédi munkadíjat. 
Jelezte a Kamara elnöke azt is, hogy 2012. január 1-jével, az illetékekről 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) módosulása folytán a végrehajtási eljárás illetékének maximuma jelentősen, 350.000 Ft-ra növekedett. [Itv. 42. § (1) bekezdés d) pont] A Vht. közjegyzői díjat szabályozó 31/E. §-a a díjmaximum tekintetében nem változott, az továbbra is maradt 150.000 Ft.
Ez pedig azzal a következménnyel jár, hogy bizonyos ügyérték-tartományban a bíróság által történő végrehajtás-elrendelésért jelentősen magasabb, akár több mint kétszeres mértékű összeget kell fizetni. Véleménye szerint ez nincs összhangban az AJB-5893/2010. számú jelentésben kifejtettekkel.
Végezetül tájékoztatott, hogy a Magyar Országos Közjegyzői Kamara Jogi Bizottságának – kifogásolt – 1/2010. számú állásfoglalása visszavonásra került. 
A Magyar Bírósági Végrehajtó Kamara elnöke válaszlevelében tájékoztatott, hogy korábbi jelentésben kiszámolt magas díj bruttó bevétel. Az ott megjelölt összegből a végrehajtót ténylegesen megillető adózás előtti eredmény annak 15-20%-a, adózást követően még ennél is kevesebb. Fontosnak tartotta kiemelni, hogy a szervezetben mintegy 2000 fő dolgozik, akiknek ezekből a bevételekből kell bért és járulékot fizetni, az infrastruktúrát, helységet, eszközöket, gépjárműveket biztosítani. 
A végrehajtási eljárás kezdetén felmerülő költségelőleggel kapcsolatosan kifejtette, hogy álláspontja szerint maga a korábbi jelentés is megjelöli a jogszabályhelyet, amely pontosan meghatározza az eljárás kezdetén fizetendő költségrész összegét. A készkiadás tételes előzetes meghatározása lehetetlen. A végrehajtók általában megkísérelnek olyan mértékű készkiadást kérni, amely fedezi az összes előre látható költséget, azért, hogy az eljárást minél hatékonyabban lehessen lefolytatni. Egyetlen végrehajtó sem szeretne olyan helyzetbe kerülni, hogy az eljárást azért kelljen félbeszakítania, mert éppen nincs elegendő fedezet a következő cselekmény elvégzéséhez. Természetesen elképzelhető olyan eset, amikor a megjelölt készkiadások túlzottak, de ekkor lehetőség van végrehajtási kifogás benyújtására és a bíróság indokolt esetben módosítja az intézkedést.
A végrehajtás szünetelése esetén felszámítandó díjjal kapcsolatosan jelezte, hogy megítélése szerint a rendelkezések nem ellentmondóak, ugyanis a végrehajtói munkadíj és költségtérítés a díjszabásnak olyan eleme, amely nem eredményköteles, tehát az eljárás eredményétől függetlenül az elvégzett munkáért illeti meg a végrehajtót. Mértéke természetesen függ az ügyértéktől, amely nem minden esetben áll összefüggésben az elvégzett munkával. Szükségesnek tartotta azt is megemlíteni, hogy egy 10 millió forint ügyértékű ügynél, ha az eljárás behajthatatlanság miatt szünetel, mert a végrehajtó a második sikertelen árverésen sem tudta értékesíteni az ingatlant, legalább 18 hónapot, 100 munkaórát, tucatnyi helyszíni cselekményt és közel 150 intézkedést igényel, feltéve, hogy nem voltak végrehajtási kifogások, feljelentések az eljárás során. „Az eljárás lezárultával a végrehajtó joggal várhatja el, hogy legalább az őt megillető munkadíjat megkapja, legalább egy része térüljön meg annak, amit kifizetett.” Véleménye szerint a költség megfizetése nem azonos azzal, hogy a végrehajtást kérő viselné is azt. A végrehajtást kérőnek ugyanis bármikor lehetősége van kérni az eljárás folytatását, melynek során költségei megtérülhetnek. Vitatta azt is, hogy bármilyen egyezség kizárólag a „hitelező és az adós adósságrendező munkájának” köszönhetően létrejöhet. Álláspontja szerint nyilvánvalóan a végrehajtó eredményes munkája vezetet oda, rákényszerítse az adóst, hogy egyezzen meg a hitelezővel. A díjrendeletben rögzített végrehajtói díjakkal kapcsolatos álláspontja, hogy a jelenlegi díjazási szabály úgy lett kialakítva, hogy a kis ügyértékű, veszteséges ügyek kieső bevételeit a nagyobb ügyekben keletkezett nyereség kiegészíti és mindez összességében a szervezetet működtető irodáknak biztosítja a zavartalan működéshez szükséges 15-20% körüli nyereséget. A rendszer jelenleg egy kényes egyensúlyban van, amelyet nem szabad felelőtlenül megbontani, ha az egyik eleméhez hozzányúlunk, akkor óhatatlanul kompenzálni kell a másik oldalon. Véleménye szerint a díjazás jelenlegi struktúrája az ügyek 85%-ában lehetővé teszi, hogy állampolgárok széles tömegei viszonylag alacsony összeg ellenében színvonalas jogszolgáltatást kapjanak.

A végrehajtási záradék kibocsátása iránti kérelem díjai:
A hatályos szabályozás szerint végrehajtási záradék kibocsátására vagy az okiratot készítő közjegyző vagy bíróság jogosult.
A közjegyzői hatáskörbe tartozó végrehajtási záradék kibocsátása iránti kérelem eljárási díja az ügyérték 1%-a, de legalább 5000 forint, legfeljebb 150 000 forint. Abban az esetben, ha a Vht. 22. § és 23. §-ában meghatározott iratot a bíróság látja el záradékkal az Itv. szerinti eljárási illetéket kell fizetni. Az illeték mértéke – 2012. január 1 napjától – a 42. § (1) bekezdés d) pontja szerint az ügyérték 1%, de legalább 5000 forint, legfeljebb 350 000 forint, ha a végrehajtás foganatosítása a törvényszéki végrehajtó feladatkörébe tartozik, 3%, de legalább 8000 forint, legfeljebb 750 000 forint. Korábbi jelentésemben már jeleztem, hogy az adott közfeladat ellátásának módjában, költségében nem alakulhat ki nagymértékű különbség pusztán amiatt, hogy azt bíróság, vagy más szerv látja el. Az Itv. módosításával azonban a nagyobb ügyértékű követelések végrehajtási költségei jelentősen növekedtek, ha a záradék kibocsátásra a bíróság rendelkezik hatáskörrel.
Önmagában a jogállamiság elvével összefüggő visszásság veszélyét hordozza az a helyzet, hogy ugyanazon hatósági feladat – jelen esetben a végrehajtási záradék közjegyző vagy bíróság általi kibocsátása – ellátásának költségei jelentősen eltérnek egymástól. 

A végrehajtási eljárás kezdetén megfizetendő költség mértéke
Korábbi AJB-1876/2011. sz. jelentésemben megállapítottam: azzal, hogy a díjrendelet nem határozza meg, hogy a végrehajtást kérőnek a végrehajtási eljárás kezdetén pontosan milyen költségeket kell fizetnie önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon. 
Tekintettel arra, hogy a díjrendelet nem módosult a korábbi jelentésem óta, az eljárás kezdetén megfizetendő költség mértéke továbbra is problémát jelent. Az előleg a végrehajtót a munkadíj és a költségátalány részeként illeti meg. A díjrendelet szerint pénzkövetelés behajtása esetén legfeljebb 75 ezer forint lehet, de a végrehajtó ehhez hozzászámíthatja a készkiadásainak várható összegét. A készkiadások a végrehajtó kamara tájékoztatása szerint is sokfélék lehetnek, így az összegük is jelentősen eltérhet. A hitelintézetek válaszai szerint egyre többször előfordul, hogy a végrehajtó a készkiadásokra hivatkozva akár több százezer forintos költségelőleg megfizetésére hívja fel végrehajtást kérőt. Az is előfordul, hogy úgy értelmezi a jogszabályt, hogy a teljes munkadíjra és a költségátalány 50%-ára igényt tarthat az eljárás kezdetén, mivel nem állapítható meg egyértelműen, hogy a 75 000 Ft összegű felső korlát az eljárás kezdetén megfizetendő összegre, vagy csak a költségátalány 50%-ára vonatkozik-e.
Fenntartom azt álláspontom, mely szerint a hatályos rendelkezés nem teszi lehetővé, hogy a végrehajtást kérő a végrehajtási eljárás megindítása előtt felmérje, hogy pontosan milyen költségeket kell állnia az eljárás kezdetén. Természetesen nincs akadálya annak, hogy a megfizetett költségelőlegen túl további költségek megfizetésére hívja fel a végrehajtó a végrehajtást kérőt a már folyamatban lévő eljárás során, de ilyenkor a hitelező legalább már néhány információval rendelkezik arra vonatkozóan, hogy a követelése részben vagy egészben megtérülhet-e vagy csak további veszteségek leírása kényszerül, ha kéri az eljárás folytatását.
A fentiekre tekintettel a korábbi jelentésben megfogalmazott megállapításomat – miszerint a díjrendelet nem határozza meg, hogy a végrehajtást kérőnek a végrehajtási eljárás kezdetén pontosan milyen költségeket kell fizetnie önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon – változatlan tartalommal fenntartom.

A végrehajtási eljárás szünetelése esetén felszámítható díj mértéke:
Korábbi jelentésemben megállapítottam, hogy a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. IM rendelet 1. § (2) bekezdése és a 21. § (1) bekezdés egymásnak ellentmondó rendelkezései önmagukban alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.
Az érintett jogszabályhelyek módosítása nem történt meg, így továbbra is problémát jelent, hogy ha a követelés behajthatatlan és ezért az eljárás Vht. 52. § d.) pontja alapján szünetel, hogyan alakul a díjfizetés. Ezt bizonyítja az is, hogy egyáltalán nem egységes az ítélkezési gyakorlat a fenti kérdésben. Behajthatatlanság esetén a végrehajtást kérő egyáltalán nem jut hozzá a kintlévőségéhez, és a fennálló tartozáshoz még számos költség társul a végrehajtás megindításával. A díjrendelet 1. § (2) bekezdése szerint a munkadíjat és a költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi, ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. A díjrendelet a 21. § (1) bekezdése feljogosítja a végrehajtót arra, hogy a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésekor az őt megillető összegről díjjegyzéket állítson ki. A bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I. 17.) IM rendelet 33-34. §-a rendelkezik a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésének esetiről, melyek között megtalálható a végrehajtás szünetelése is. Az eljáró végrehajtók a díjjegyzékben az eredménytelen végrehajtási cselekmények ellenére is felhívják a végrehajtást kérőt díjkülönbözet címén a rendelet szerinti összeg (behajtási jutalék nélküli) megfizetésére. Álláspontom szerint a végrehajtást kérő csak a költségek előlegezésére és nem viselésére köteles, a díjrendelet idézett rendelkezése szerint is azokat az adósnak kell viselni, ugyanakkor a díjrendelet egy másik szakasza szerint a végrehajtó jogosult az őt megillető összegről díjjegyzéket kiállítani szünetelés esetén. A fentiekre tekintettel a korábbi jelentésben megfogalmazott megállapításomat – miszerint a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. IM rendelet 1. § (2) bekezdése és a 21. § (1) bekezdés egymásnak ellentmondó rendelkezései önmagukban alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon – változatlan tartalommal fenntartom.

A végrehajtási eljárás során felmerülő díjak általános mértéke
Az AJB-1876/2012 sz. jelentésemben jeleztem, hogy a hatályos díjrendelet nagyon összetett. A végrehajtót megillető díj számos tételből állhat, ami mind a végrehajtást kérő mind az adós számára nehezen vagy egyáltalán nem követhető. A végrehajtónak járó díj, mint ahogy arra már korábban utaltam alapvetően három tételből tevődik össze: munkadíj (költségátalány is), készkiadás, behajtási jutalék. Külön rendelet szabályozza a MBVK-t megillető költségátalányt, melyet szintén az adósnak kell megfizetnie. Korábbi jelentésemben egy példaszámítást végeztem, amely szerint 10 millió forint összegű tartozásnál, ahol kettő adós van, sikeres végrehajtáskor a biztosan felmerülő díjtételek alapján 1 millió 583 ezer forint a végrehajtó díja, és ezen összeg nem tartalmazza a készkiadások összegét, amelyre szintén jogosult a végrehajtó. Jeleztem, hogy ez az összeg több is lehet, eredménytelen végrehajtás esetén pedig értelemszerűen csökken a behajtási jutalék összegével. Természetesen nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy ez csak egy példaszámítás, így minden egyedi ügyben eltérően alakul a végrehajtót megillető díj mértéke, de álláspontom szerint annak mértéke – különös tekintettel a behajtási jutalékra és a MBVK-t megillető költségátalányra – bizonyos esetekben aránytalan, és ezért már önmagában az eljárás sikeres befejezését befolyásolhatja. Jeleztem azt is a végrehajtási eljárás során a közreműködő jogi képviselő díját és a közjegyző munkadíját – mint az eljárás során felmerülő költséget – is köteles megfizetni az adós. 
Korábbi jelentésben rögzítettem, hogy – a fenti példánál maradva – ha hozzáadjuk a közjegyző és a jogi képviselő díját is egy 10 millió forint összegű hitelszerződés végrehajtási költsége eredményes végrehajtás és egyetemleges adósok esetén hozzávetőleg 2 millió 433 ezer, a készkiadások, közjegyzői okiratok hiteles kiadmányainak díja, és a földhivatali eljárásban fizetendő igazgatási szolgáltatási díj, és számos egyéb díj nélkül.
Örömmel értesültem, hogy a korábbi jelentéseim óta a végrehajtási eljárásban eljáró jogi képviselő munkadíját és a közjegyző díját is módosították, figyelembe véve az egyetemlegességet, így a végrehajtási eljárás költségei jelentősen csökkentek, a fenti példa esetében is több százezer forinttal. 
Ugyanakkor jelezni szeretném, hogy az önálló bírósági végrehajtót megillető díj mértéke továbbra sem változott. Álláspontom szerint a díjrendelet általános felülvizsgálata indokolt, melynek során figyelemmel kell lenni arra, hogy mindaddig amíg az eljárás költségei magasak, az adós inkább érdekelt lesz a vagyontárgyak elvonásában, mint az eredeti követelésének végrehajtási költségekkel jelentősen megnövelt megfizetésében. A végrehajtást kérő pedig nem lesz érdekelt az adós (rész)teljesítésében, hiszen a végrehajtási költségek a kielégítés sorrendjében megelőzik a hiteltarozást. 
A fentiekre tekintettel a korábbi jelentésemben megfogalmazott megállapításomat – miszerint a végrehajtási eljárás során eljáró önálló bírósági végrehajtó díja a rendelet számítási módját alkalmazva bizonyos esetekben az ügy értékéhez viszonyítva aránytalanul magas lehet, mely önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon – változatlan tartalommal fenntartom.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkezése lehetőségének megelőzése érdekében az Ajbt. 37. §-a alapján ismételten felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy 
1.	fontolja meg az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 42. § (1) bekezdés d) pontjának olyan irányú módosítását, hogy ugyanazon hatósági feladat – a végrehajtási záradék közjegyző vagy bíróság általi kibocsátása – ellátásának költségei ne térjenek el jelentős mértékben egymástól;
2.	a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994 (IX. 08.) IM rendelet 
a)	teljes díjrendszerét vizsgálja felül, különös tekintettel az egyetemleges adósok ellen indított végrehajtási eljárásokra, a végrehajtót megillető behajtási jutalék mértékére; 
b)	17. §-át úgy módosítsa, hogy az ne adjon lehetőséget jogbizonytalanságra a tekintetben, hogy a végrehajtás foganatosítása érdekében egy adott adóssal szemben milyen költségek előlegezése kell számítania a végrehajtást kérőnek, továbbá pontosan határozza meg a Vht. 52. § d) pontja szerinti szünetelése esetén az önálló bírósági végrehajtó milyen díjra tarthat igényt.

Budapest, 2012. október

Prof. Dr. Szabó Máté sk.