Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-1876/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Dezső Adrienn
Az eljárás megindítása
A közelmúltban kiadott jelentéseimben összefoglaltam a végrehajtási záradék kibocsátására hatáskörrel rendelkező közjegyzők eljárási díjára és a végrehajtást kérő jogi képviseletét ellátó jogtanácsos, ügyvéd díjának mértékére vonatkozó megállapításaimat. Tekintettel azonban arra, hogy a lakosság jelentős részét érintő végrehajtási eljárások valamennyi költségéről szerettem volna teljes képet kapni, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazásom alapján hivatalból, átfogó vizsgálatot indítottam az önálló bírósági végrehajtó díjazására vonatkozóan is. 
Vizsgálatom eredményes befejezése tájékoztatást kértem a Magyar Bankszövetségtől, az ERSTE Bank Zrt-től, a K&H Bank Zrt-től, az MKB Bank Zrt-től, az OTP Bank Nyrt-től és a Raiffeisen Bank Zrt-től. Majd a beérkező válaszokban jelzett problémákkal összefüggésben tájékoztatásra kértem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumot és a Magyar Bírósági Végrehajtó Kamarát (továbbiakban: MBVK).

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek 
–	 a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2 § (1) „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
–	a jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2 § (1) „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)

Alkalmazott jogszabályok 
–	a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban: Vht.) 
–	a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. (IX. 18.) IM rendelet (továbbiakban: díjrendelet) 
–	bírósági végrehajtási eljárásban felszámítandó általános költségátalány megfizetésének szabályairól szóló 8/2001 (IV. 27.) IM rendelet
–	bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002 (I. 17.) IM rendelet

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében
Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint „Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva”. Az idézett § utal a hatóság fogalmát meghatározó rendelkezésre is, amely pozitív felsorolást ad az országgyűlési biztos eljárása során hatóságnak minősülő szervekről. A 29. § (1) bekezdés j) pontja szerint az Obtv. alkalmazásában a megyei bírósági végrehajtó és az önálló bírósági végrehajtó hatóságnak minősül, így a végrehajtók eljárásának vizsgálatára kiterjed hatásköröm. A 16. § (2) bekezdése alapján az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.

Az ügy érdeme tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. 
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. 
Álláspontom szerint a jogállamiság és az abból fakadó tisztességes eljárás követelményének nem csak a szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
A díjrendelet 1. § (1) bekezdése szerint az önálló bírósági végrehajtót a hatáskörébe tartozó végrehajtás foganatosításáért munkadíj és költségtérítés, az adós teljesítése esetén ezenfelül behajtási jutalék illeti meg. A munkadíjat és a költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi; ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. A munkadíjat, a költségtérítést és a behajtási jutalékot a rendeletben foglalt bírósági végrehajtói díjszabás alapján kell megállapítani és várható összegéről a végrehajtást kérőt és az adóst tájékoztatni kell. A díjrendelet 5. § (1) bekezdése szerint a munkadíjat minden végrehajtási ügyben külön kell megállapítani, ez irányadó az egyetemlegesen felelős adósok ellen vezetett végrehajtási eljárásokra is. Ha az ügyviteli szabályok szerint több végrehajtási ügyet egyesítettek, ezek az egyesítés után a díjszabás alkalmazása szempontjából egy ügynek tekintendők. A végrehajtót a munkadíj a rendelet szerint illeti meg. Ha a végrehajtás pénzfizetésre irányul, a munkadíj a végrehajtható okiratban feltüntetett főkövetelést, járulékot és költséget magában foglaló együttes összeghez (végrehajtási ügyértékhez) igazodik. 

A végrehajtási ügyértékhez igazodó munkadíj összege a következőképpen alakul:
100 ezer Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén	4000 Ft	
100 ezer Ft feletti, de 1 millió Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 4000 Ft és a 100 ezer Ft feletti rész	3%-a	
1 millió feletti, de 5 millió Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 31 ezer Ft és az 1 millió feletti rész	2%-a	
5 millió feletti, de 10 millió Ft-ot meg nem haladó ügyérték esetén 111 ezer Ft és az 5 millió feletti rész	1%-a	
10 millió Ft feletti ügyérték esetén 161 ezer Ft és a 10 millió Ft feletti rész	0,5%-a	
A végrehajtó a végrehajtás foganatosításával kapcsolatban készkiadásként számíthat fel minden olyan költséget, amelyet a foganatosítás során az ügyhöz egyértelműen köthetően harmadik személy részére kifizet. A végrehajtót a munkadíj 50%-a költségátalányként illeti meg. Ha a végrehajtási eljárás szünetelését követően az eljárást folytatni kell, a végrehajtót a díjrendelet szerinti költségátalány ismételten megilleti.
A díjrendelet 17. § (1) bekezdése szerint a végrehajtót az eljárása kezdetén minden ügyben megilleti a munkadíj és a költségátalány részeként pénzkövetelés behajtása esetén a munkadíj összege és a költségátalány 50%-ának megfelelő összeg, de legalább 4 ezer forint, legfeljebb 75 ezer forint. Tartásdíj, munkabér és kártérítési összeg behajtására irányuló eljárásban a pénzfizetésre irányuló végrehajtási eljárásban felszámítható munkadíj összege és a költségátalány 50%-ának megfelelő összeg, de legalább 4 ezer forint, legfeljebb 60 ezer forint. Ezen felül a végrehajtó az eljárása kezdetén költség megfizetésére tarthat igényt a várhatóan felmerülő készkiadás összegének erejéig is.
Ha a végrehajtási eljárás teljesen vagy részben eredményes, a végrehajtót behajtási jutalék illeti meg. Pénzkövetelés esetén a behajtási jutalék összege a végrehajtható okiratban feltüntetett teljes összegből behajtott összeg alapulvételével 5 millió forintot meg nem haladó összeg esetén 10%, 5 millió forint felett, de 10 millió forintot meg nem haladó összeg után 500 ezer forint és az 5 millió forint feletti rész 8%-a. 10 millió forint feletti összeg esetén 900 ezer forint és a 10 millió forint feletti rész 5%-a.
A végrehajtó a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésekor, meghatározott cselekmény végrehajtása esetén a cselekmény elvégzését vagy elvégeztetését követően az általa felszámított munkadíjról, költségtérítésről, behajtási jutalékról és az őt esetleg megillető egyéb összegről díjjegyzéket állít ki, amelyet a feleknek, végrehajtási kérelem elkészítése esetén a kérelmezőnek kézbesít. Ha a díjfelszámítás helyességét az adós vagy a végrehajtást kérő, illetőleg a végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő vagy más érdekelt vitatja, végrehajtási kifogást terjeszthet elő a végrehajtó székhelye szerint illetékes helyi bírósághoz.
A bírósági végrehajtási eljárásban felszámítandó általános költségátalány megfizetésének szabályairól szóló 8/2001 (IV. 27.) IM rendelet 1. §-nak rendelkezése szerint az önálló bírósági végrehajtó hatáskörébe tartozó és általa lefolytatott eredményes végrehajtási eljárásban a Magyar Bírósági Végrehajtói Kamarát a Vht. 34/A. §-a alapján általános költségátalány illeti meg. Az általános költségátalányt az adós viseli, a végrehajtó azt tőle az egyéb végrehajtási költségekkel együtt hajtja be, majd fizeti meg a kamarának Az általános költségátalány mértéke 500 ezer forint alatti végrehajtási ügyérték esetén ügyenként 1000 forint, 500 ezer forint feletti végrehajtási ügyérték esetén az ügyérték 1%-a.
A Magyar Bankszövetség főtitkára válaszában kifejtette, hogy álláspontja szerint a bírósági végrehajtási törvény végrehajtási költségeket érintő hatályos rendelkezései nem szolgálják eléggé sem a végrehajtást kérő sem az adós érdekeit. A végrehajtót és a MBVK-t megillető végrehajtási költségek jelenlegi mértéke a valóságtól elrugaszkodott és a végrehajtói munkával arányban nem álló. A végrehajtásban a végrehajtó esetleges jogszabálysértéseinek, mulasztásainak orvoslására rendelkezésre álló eszközök jelenleg nem elég hatékonyak. Ezért álláspontja szerint a hatályos szabályozás mind koncepcionálisan, mind részleteiben elavult, a jelenlegi gazdasági helyzetet (pénzügyi válság, devizahitelesek problémája) nem kezeli igazságosan. A díjrendelet különbséget tesz az adóhatóság követelésének és az egyéb végrehajtást kérők követeléseinek végrehajtói díjazása tekintetében, előnyösebb szabályozást állapítva meg az adóhatóság részére. 
A szövetség tájékoztatott, hogy a bírósági végrehajtók egyetemleges adóstársak esetén külön-külön számítanak fel végrehajtási költségeket a díjrendelet szerint. Álláspontjuk szerint ez nem is vitatható, abban az esetben, amikor az egyetemleges adósok külön-külön végrehajtóhoz kerülnek. Amennyiben viszont egy végrehajtó kezeli az ügyeket, akkor kifogásolható, hogy ugyanazon követelés behajtásáért adósonként illetve kezesenként felszámítja a díjrendelet szerinti díjakat. Ezzel az eredeti tartozás végrehajtási cselekmény hiányában is adósonként 75 ezer forinttal nőhet. Felhívta a szövetség a figyelmet arra az utóbbi időben többször felmerült jogértelmezési vitára, mely atekintetben alakult ki, hogy a költségelőleg felszámításának van-e jogszabályi korlátja, vagy a végrehajtók saját belátásuk szerint korlátozás nélkül jogosultak a végrehajtási cselekmények foganatosításának feltételéül szabott költségelőleg megfizetésére kötelezni a végrehajtást kérőt. A bankszövetség álláspontja szerint a bírósági végrehajtó a jogszabályi rendelkezésekből levezethetően munkadíj és költségátalány előlegeként maximum 75 ezer forintot számíthat fel az eljárás kezdetén, míg a felszámítható készkiadás vonatkozásában elfogadják az MBVK Választmányi Határozatát, melyben ajánlásként került megfogalmazásra, hogy „az eljárás kezdetén bekérhető költségrész készkiadás része 100 ezer forint alatti ügyérték esetén nem haladhatja meg az 5 ezer forintot, 100 ezer forint feletti ügyérték esetén pedig a 10 ezer forintot”. A bírósági végrehajtók többsége e rendelkezések szerint jár el, azonban vannak végrehajtók, akik következetesen több százezres költségelőleg megfizetésre kötelezik a végrehajtást kérőt. 
A bankszövetség megkeresésemben feltett kérdésre válaszolva tájékoztatott, hogy nincs egységes gyakorlat abban a kérdésben sem, hogy ha a Vht. 52. § d) pontja alapján szünetel a végrehajtás, az eljárás kezdetén megfizetendő költségen kívül egyéb díj, költség megfizetésére felhívja-e az önálló bírósági végrehajtó a végrehajtást kérőt. Van végrehajtó, aki szünetelés után újra kér nagy összegű költségelőleget, mivel szüneteléssel az ügyet befejezettnek tekinti, és a folytatást új ügyként kezeli. Befejezéskor pedig díjjegyzéket állít ki és a díjjegyzékben szereplő végső tétel és az előleg közti összeg megfizetésére kötelezi a végrehajtást kérőt. Ilyenkor az eljáró végrehajtó a teljes ügyérték után kiállítja a díjjegyzéket (behajtási jutalék nélkül). A különbözet több százezer forint is lehet, ezért a bankszövetség álláspontja szerint a végrehajtó jelentős összegben részesülhet munka nélkül. Megítélése szerint a végrehajtást kérő az eljárás kezdetén megfizetett költségelőleg megtérítésén túl további díjköltség megfizetésére nem kötelezhető abban az esetben, ha a követeléséhez még csak részben sem jutott hozzá. 
Ugyancsak kérdésre válaszolva tájékoztatott a szövetség, hogy hogyan alakult a díjfizetés, ha a végrehajtó tényleges közreműködése nélkül kerül sor részleges illetve teljes teljesítésre. A jelenleg hatályos rendelkezések szerint a végrehajtó ebben az esetben is jogosult a végrehajtási költségek között a teljes behajtási jutalékot felszámítani, úgy mintha aktív közreműködése eredményezte volna a megtérülést. A fizetési halasztás és a részletekben történő teljesítés engedélyezése a Vht. 52. § f.) pontja szerint szünetelést kiváltó ok, mely következtében a végrehajtók kiállítják a díjjegyzéket. Ha részletekben történik a teljesítés és a részleteket az adós a végrehajtónak fizeti, úgy a díjjegyzék kiállítása elmaradhat, mert így először a végrehajtó költségei térülnek meg. Halasztás és részletfizetés esetén ugyanúgy alakul a díj, mint ezek nélkül, azzal, hogy a behajtási jutalék a befizetett részletek után jár, így az adott részlet egy része elmegy a végrehajtó behajtási jutalékára. 
Külön felhívta a figyelmet a bankszövetség a Vht. 164. §-ának és 167. §-ának problematikájára. A végrehajtók kibocsátják a költségfelhívást, megelőlegeztetik a munkadíjukat és a végrehajtási költségátalányt, a Vht. 164. §-ára hivatkozással az esetlegesen a végrehajtás során befolyó összegekből elsődlegesen a végrehajtót megillető költségeket szedi be. Azaz a végrehajtók a Vht. 164. § szerinti végrehajtási költségeket megkülönböztetik aszerint, hogy a végrehajtási költség a végrehajtó vagy a végrehajtást kérő oldalán merül fel. A szövetség álláspontja szerint a végrehajtók gyakorlata e tekintetben jogszabályellenes.
Jelezte a szövetség azt is, hogy az utóbbi időben egyre többször felmerül a probléma, hogy abban az esetben, ha a végrehajtónak a jegyző nem tud valamilyen okból adó- és értékbizonyítványt kiállítani, akkor a végrehajtó csak további költségek megelőlegezése estén hajlandó becsértéket megállapítani. A bankszövetség megítélése szerint ennek nincs jogalapja, mert a Vht. 97. §-a alapján a végrehajtó köteles a becsérték megállapítására.
Szintén visszatérő probléma a bankszövetség szerint, hogy a végrehajtó nem tanúsítja a tőle elvárható gondosságot az ingó becsérték megállapítása során. A tagbankok tájékoztatása szerint többször előfordult, hogy a végrehajtó az ingóságok tekintetében a számára rendelkezésére álló adatokból egyértelműen megállapíthatta volna lefoglalt vagyontárgy reális értékét, mégis alig egyharmadában állapította meg az ingóság értékét az ugyanazon vagyontárgyra szóló, NAV által közölt becsértékhez képest. Ilyen esetekben a Vht. szerint lehetőség van szakértő-becsüs kirendelésére, ami azonban újabb komoly anyagi terhet ró a végrehajtást kérőre (amit végső során az adósnak kell megfizetnie) és a végrehajtó törvényi kötelezettség hiányában a kirendelt becsüs értékbecslését nem köteles figyelembe venni. 
További problémaként jelentkeznek a Vht. 34. § (5) bekezdés és a 40. § (1)-(2) bekezdés rendelkezései, ezek a szabályok akadályozzák meg sok esetben a megegyezést az adós és a hitelező között, és példázzák, hogy miért nem érdekelt az adós teljesíteni a tartozást, a végrehajtást kérő miért nem fogja elfogadni az adós (rész)teljesítését. Ha ugyanis az adós kész a tartozást megfizetni, akkor a végrehajtót megillető díjat is meg kell fizetnie, amiben már a behajtási jutalék is szerepel, függetlenül attól, hogy a behajtás nem a végrehajtó munkájának eredménye.
Visszatérő problémaként jelentkezik, hogy a végrehajtók egy részét nem lehet elérni sem telefonon sem írásos megkeresés útján. Rendszeres probléma, hogy a heti egy, néhány végrehajtónál esetleg heti két alkalommal tartott ügyfélszolgálati idő alatt a telefon folyamatosan foglaltat jelez, a félfogadási idő lejártát követően pedig telefont nem veszik fel. 
Az Erste Bank Zrt válaszlevelében a bankszövetség által felvetett problémákról tájékoztatott, külön kiemelte, hogy az adósokkal történő egyezségkötést nagy mértékben nehezíti, esetenként meg is gátolta az a tény, hogy az adósok a végrehajtó behajtási jutalékát már nem tudják kigazdálkodni.
A K&H Bank Zrt. levelében jelezte, hogy az ugyanazon adóssal szemben és egyidejűleg folytatott végrehajtási eljárás esetén csak rendkívül ritkán egyesítik a folyamatban lévő ügyeket. Általános tapasztalat, hogy az eljáró végrehajtók külön-külön kiszabják ugyanazt a költségelőleget. A hitelintézet sérelmezi azt is, hogy a költségelőleg megfizetését követően további díj megfizetése szükséges az ingatlan végrehajtás megindításához. Amennyiben egy adott ingatlanra eltérő ügyletekből kifolyólag, de egyidőben több végrehajtási eljárás folyik, azokat gyakorta nem hangolják össze. A bank álláspontja szerint a végrehajtók nem érdekeltek kellőképpen a végrehajtási eljárások gyors, a követelés teljes körű behajtásával való lezárásában. A végrehajtási költségelőleg csökkentése esetén az eljárás gyors és alapos lefolytatásában a végrehajtó érdekeltebbé válna. Jelenlegi szabályozási keretek között a végrehajtási eljárás az adós és a végrehajtást kérő számára is túlzott költségeket indukál. A végrehajtó kamara szakmai kontrollja nem elégséges és megfelelő a végrehajtók által folytatott eljárások szakmai helyessége, indokoltsága, valamint a végrehajtást kérők által megfizetett költségek felhasználása, azok teljes körű, a végrehajtást kérők felé történő igazolások vonatkozásában. Fontosnak tartja a bank a végrehajtók versenyhelyzetének növelését és az eljárások gyorsítását, erre megoldást jelenthet a végrehajtók számának optimalizálása, a szám-korlátozás feloldása, a szabad végrehajtó választás, illetve a kamarától eltérő, független és rendszeres szakmai kontroll alkalmazása.
Az MKB Bank Zrt. válaszlevelében a bankszövetség által is ismertetett problémákra hívta fel a figyelmet. A hitelintézet végrehajtási díjtételekhez kapcsolódó javaslata, hogy kerüljön ismét bevezetésre az előzetes bizonyítás intézménye a bírósági végrehajtási eljárásokban, melynek során a végrehajtást kérőnek módjában állna költségtérítés mellett a közhiteles nyilvántartásokban felméretni az adós vagyonát, és ezen végrehajtói tanúsítvány ismeretében a végrehajtást akár csak a ténylegesen vagyonhoz igazodó korlátozott mértékre elfolytatni, s az eleve fedezetlen követeléseket behajthatatlanként leíratni saját döntésétől függően.
Az OTP Bank Nyrt. szintén jelezte, hogy a hatályos szabályozás teljesen figyelmen kívül hagyja az egyetemlegesség kérdését, nem a végrehajtást kérő követelése határozza meg a díjukat, hanem az adósok személye. A végrehajtási eljárások érdemi és ügyviteli befejezése esetén kiállítható díjjegyzékek jogszerűségének megítélésében még a bírósági gyakorlat sem kiforrott. A végrehajtói kamarát megillető általános költségátalány mértéke túlzott (500 ezer forint alatti ügyérték esetén 1000 forint, 500 ezer forint feletti ügyérték esetén 1%) ami további súlyos terheket ró az adósokra, ilyen jogcímen az adósokra telepített költség jogelméleti szinten is vitatható. 
A Raiffeisen Bank levelében a szövetség által ismertetett gyakorlatról tájékoztatott.
A Magyar Bankszövetség és a hitelintézetek által felvetett problémával kapcsolatosan megkerestem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumot és a Magyar Bírósági Végrehajtó Kamarát.
A miniszter válaszlevelében az alábbiakról tájékoztatott: Az egyetemlegesen felelős adósok ellen vezetett végrehajtások több végrehajtási eljárást jelentenek, hiszen azokban a felek különbözőek, külön végrehajtható okirat alapján indul meg a végrehajtás foganatosítása, az egyes adósokkal egyenként kell az eljárási keretek között a végrehajtási cselekményeket foganatosítani. Összefüggés a többi végrehajtási ügy között annyiban van, hogy a behajtás során figyelmemmel kell lenni a másik ügyben behajtott követelés összegére. Az egyes végrehajtási költségeket külön-külön kell felszámítani az egyetemleges adóstársak ellen vezetett végrehajtások esetén azonban speciális szabályok érvényesülnek:
-	a munkadíjat külön kell felszámítani
-	a költségek közül az utazási költségátalány csak egyszer számítható fel, ha azonos helyszínen egyidejűleg foganatosít a végrehajtó több ügyben eljárási cselekményt,
-	a készkiadásokat akkor lehet külön felszámítani, ha azok különböző eljárási cselekmények során külön-külön merülnek fel,
-	az egyetemleges adósok ellen vezetett végrehajtási eljárásokban az egyes adósok ügyében csak azon összeg alapulvételével számított behajtási jutalék számítható fel, amelyet az adós teljesített.
Az eljárás kezdetén megfizetendő költségelőleggel kapcsolatosan a miniszter jelezte, hogy a rendelet 17. §-a az eljárás kezdetén megfizetendő költségeket vagy százalékosan vagy tételesen határozza meg, jogszabályi korlát már ezzel is érvényesül. Ezen túlmenően a százalékos összegekhez tételes minimum és tételes felső korlát társul. 
A végrehajtási eljárás szünetelése esetén, ha az eljárás azért szünetel, mert az adósnak nincs lefoglalható vagyontárgya, illetve a lefoglalt vagyontárgy értékesítése sikertelen volt, akkor jegyzőkönyvet állít ki a végrehajtó, mely azt tanúsítja, hogy a végrehajtás foganatosítása során megtett intézkedések eredményre nem vezettek. A díjrendelet 1. § (1) bekezdése szerint a végrehajtónak a végrehajtás foganatosításáért jár a munkadíj és a költségtérítés. Az említett szünetelési ok az adósnál felmerült körülmények miatt a végrehajtás foganatosítása során merül fel, ezért az általános szabályok szerint az elvégzett munkáért megilleti a munkadíj és a költségtérítés a végrehajtót. Behajtási jutalék csak a végrehajtás teljes vagy részbeni eredményessége esetén jár, a munkadíj azonban a behajtási hatékonyságtól függetlenül illeti meg a végrehajtót. Ezért nincs akadálya annak, hogy a végrehajtó a végrehajtást kérőt a különbözet megfizetésére hívja fel, ha az eljárás kezdetén megfizetett költségelőleg a foganatosítás érdekében megtett intézkedésekkel felmerülő költségeket mégsem fedezte.
Az önálló bírósági végrehajtó ügyfélfogadásával kapcsolatosan a miniszter jelezte, hogy a bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I. 17.) IM rendelet 43. §-a értelmében hetente legalább egy munkanapon köteles ügyfélfogadást tartani oly módon, hogy az legalább hat óra időtartamú legyen. A végrehajtói kézbesítésre szánt iratok címzettek által történő átvételének céljából hetente legalább két munkanapon kell ügyfélfogadást tartani.
A miniszter jelezte azt is, hogy folyamatban van az egyetemleges adósok ellen vezetett végrehajtási eljárások költségeire vonatkozó szabályozás felülvizsgálata az ésszerűség és az adósok terheinek csökkentése érdekében. A végrehajtási eljárások gyorsítását és hatékonyságának növelését célzó törvénymódosítás tervezetének jelenleg folyik az előkészítése.
A végrehajtó kamara elnöke válaszlevelében az alábbiakról tájékoztatott. Minden végrehajtási ügyben – néhány kivételtől eltekintve – külön-külön kell elvégezni a végrehajtási cselekmények, intézkedések sokszor egész hosszú láncolatát az eljárás során. Az ügy iktatásán keresztül a végrehajtható okirat kézbesítésén át, a vagyonfelkutatáson, foglalásokon, helyszíni kényszercselekményeken és értékesítési aktusokon keresztül az eljárás érdemi befejezéséig, az ügy irattári őrzéséig és selejtezéséig bezárólag. Ebből a szempontból teljesen mindegy, hogy az egyetemleges adósok ügyeiben egy végrehajtó jár el, illetőleg minden ügyben másik. Minden ügyben azonos mennyiségű munkát kell elvégezni.
A kamara elnöke megjegyezte, hogy a Ptk. 334.§ (2) bekezdésből következően egyenes adósok esetében a végrehajtást kérő maga dönt arról, hogy kivel, illetve kikkel szemben érvényesíti a követelését. Módjában áll tehát, hogy az egyetemleges adóstársak személyi és vagyoni körülményeinek, és a várható költségek mértékének, valamint a behajtáshoz fűződő kockázatoknak a figyelembe vételével döntsön arról, hogy mely adóstársakkal szemben kéri a végrehajtás elrendelését és foganatosítását. Ez vonatkozik természetesen nem csak a hitelintézetekre, hanem az egyszerű magánszemélyekre is.
A végrehajtó díjazása három elemből tevődik össze. Részei: munkadíj, költségtérítés, behajtási jutalék. A munkadíj célja, az elvégzett munka értékének megfizetése. A végrehajtás eredményessége nem minden esetben biztosított, azonban az olyan ügyekben is jelentős mennyiségű munkát kell elvégezni, ahol az eljárás végül nem vezet eredményre. A végrehajtó nem választhatja meg az ügyeit, tehát az átlagos vállalkozásoktól eltérően azokban az esetekben is köteles a feladatait ellátni, ahol az eljárás végső soron nem vezet eredményre. A munkadíj, tehát alapvetően megbízási díj jellegű tétel és nem eredményfüggő. A végrehajtót így megilleti akkor is, ha az eljárás nem vezet eredményre. Az ügyek több mint 50%-ában jelképesnek mondható 4 ezer forintban van meghatározva. Ez országosan évente 200-230 ezer ügyet érint. A legegyszerűbb ügyben is legalább 15 emberóra munkát kell elvégezni. Az alig kétszáz végrehajtó munkáját egy közel 2000 fős alkalmazotti állomány segíti. 
A kamara elnöke a végrehajtási költségek előlegezésének és viselésének a kérdésében tájékoztatott, hogy a díjrendelt 17. § (1) bekezdése szerinti összegen felül a várható készkiadásai fejében is igényt tarthat a költségrészre. A készkiadások sokszínűsége miatt ugyanis ez lehetetlen, és senki sem tudja megállapítani még az eljárás kezdetén, hogy egy végrehajtási ügyben milyen készkiadások merülhetnek fel. Az Alkotmánybíróság 876/D/2004. AB határozatában kifejtette az alábbiakat: „A végrehajtási eljárás természetéből következően tehát nincs lehetőség a végrehajtást kérő által előlegezendő összeg pontos meghatározására.” Az összeg nyilvánvalóan csak az eljárás befejezése esetén állapítható meg pontosan.
A jelenlegi díjszabásról elmondta az elnök, hogy az a követelések nagyságához igazodik, és átalányjellegénél fogva nem minden esetben függ az ügyben elvégzett munka mértékétől. Tájékoztatása szerint az ügyek mintegy 85%-ban a végrehajtási költségek még eredményes behajtás esetén sem fedezik azokat a költségeket, amelyek az intézésük során felmerülnek. Nyilvánvalóan ez azzal jár, hogy kell egy olyan ügycsoportnak is lennie, amely a többiben kialakult veszteségeket pótolja. Jelen pillanatban ezek a teljes ügyérkezés mintegy 6-8%-át kitevő nagy értékű ügyek. Ha a végrehajtót nem illetné meg díjazás, amikor az adós tartozását harmadik személy fizeti ki, – és ebből a szempontból mindegy, hogy az adóstárs, vagy más kívülálló harmadik személy teljesít, – soha semmilyen költséget, jutalékot, díjat senkinek nem kellene kifizetnie. Amennyiben a végrehajtási eljárás megindul, abban az esetben a teljesítések nyilvánvalóan az eljárási kényszer hatására történnek. Ez így a helyes, ez a célja az eljárásnak. Ebből következik értelemszerűen az is, hogy ekkor már nyilvánvalóan eredményes végrehajtásról beszélhetünk. Az Alkotmánybíróság 970/D/2006. AB határozatában pontosan meghatározta az eredményes végrehajtási eljárás fogalmát amikor kimondta: „A végrehajtási eljárás teljes vagy részbeni eredményességét a jogszabály a „behajtási jutalék” cím alatt tárgyalja, s ebből nyilvánvalóan az következik, hogy a végrehajtási eljárás akkor eredményes, ha a végrehajtást kérőhöz, vagy a végrehajtóhoz a végrehajtásból valamilyen összeg befolyik”. Ezért az elnök álláspontja szerint a végrehajtónak a behajtási jutalék attól függetlenül jár, hogy ki fizette meg a tartozást.
A kamara elnöke az eredménytelen végrehajtási eljárási során felmerült költséggel kapcsolatosan felhívta a figyelmet arra, hogy a végrehajtó a költségek előlegezésére és viselésére nem kötelezhető és nyilvánvalóan nem is kívánja azokat viselni. Az elnök megítélése szerint jelenleg nincs olyan jogszabályi előírás, amely szerint a rendelet szerinti összegekre a végrehajtó eredménytelen behajtás esetén nem tarthatna igényt.
A végrehajtási költségek előnyös kielégítését illetően az alábbiakról tájékoztatott válaszlevelében a végrehajtó kamara elnöke szerint a Vht. 34. § (5) bekezdéséből egyértelműen megállapítható, hogy ameddig a végrehajtó költségei nem térültek meg, addig a végrehajtást kérő a befolyt összeget köteles neki megfizetni. Szintén ezt az értelmezést támasztja alá a Vht. 40. § (1) bekezdésében foglaltak is. A kamara elnöke szerint tehát először az állam által előlegezett költségeket kell levonni, majd a végrehajtó költségeit, ezután a kamara költségátalányát, majd a végrehajtást kérő költségeit kell megtéríteni. Így nem fordulhat elő olyan eset, hogy a végrehajtó költségtérítése és munkadíja a végrehajtást kérőt megillető költségekkel megosztásra kerüljön.

A végrehajtási eljárás kezdetén megfizetendő költségelőleg mértéke:
Ezt az összeg minden végrehajtási eljárás esetén meg kell fizetni, ha a végrehajtást kérő nem fizeti meg a költségelőleget a végrehajtási eljárás 1 évig szünetel, majd megszűnik. Az előleg a végrehajtót a munkadíj és a költségátalány részeként illeti meg. A díjrendelet szerint pénzkövetelés behajtása esetén legfeljebb 75 ezer forint lehet, de a végrehajtó ehhez hozzászámíthatja a készkiadásainak várható összegét. A készkiadások a végrehajtó kamara tájékoztatása szerint is sokfélék lehetnek, így az összegük is jelentősen eltérhet. A hitelintézetek válaszai szerint egyre többször előfordul, hogy a végrehajtók a készkiadásokra hivatkozva akár több százezer forintos költségelőleg megfizetésére hívják fel végrehajtást kérőt.
Álláspontom szerint a hatályos rendelkezés nem teszi lehetővé, hogy a végrehajtást kérő a végrehajtási eljárás megindítása előtt felmérje, hogy pontosan milyen költségeket kell állnia az eljárás kezdetén. Természetesen nincs akadálya annak, hogy a megfizetett költségelőlegen túl további költségek megfizetésére hívja fel a végrehajtó a végrehajtást kérőt a már folyamatban lévő eljárás során, de ilyenkor a hitelező legalább már néhány információval rendelkezik arra vonatkozóan, hogy a követelése részben vagy egészben megtérülhet-e vagy csak további veszteségek leírása kényszerül, ha kéri az eljárás folytatását.
Azzal, hogy a díjrendelet nem határozza meg, hogy a végrehajtást kérőnek a végrehajtási eljárás kezdetén pontosan milyen költségeket kell fizetnie önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.

A végrehajtási eljárás szünetelése esetén felszámítható díj mértéke:
Visszatérő problémát jelent, hogy ha a követelés behajthatatlan és ezért az eljárás Vht. 52. § d.) pontja alapján szünetel, hogyan alakul a díjfizetés. Ebben az esetben a végrehajtást kérő egyáltalán nem jut hozzá a kintlévőségéhez, és a fennálló tartozáshoz még számos költség társul a végrehajtás megindításával. A díjrendelet 1. § (2) bekezdése szerint a munkadíjat és a költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi, ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. A díjrendelet a 21. § (1) bekezdése feljogosítja a végrehajtót arra, hogy a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésekor az őt megillető összegről díjjegyzéket állítson ki. A bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I. 17.) IM rendelet 33-34. §-a rendelkezik a végrehajtási ügy érdemi vagy ügyviteli befejezésének esetiről, melyek között megtalálható a végrehajtás szünetelése is. Az eljáró végrehajtók a díjjegyzékben az eredménytelen végrehajtási cselekmények ellenére is felhívják a végrehajtást kérőt díjkülönbözet címén a rendelet szerinti összeg (behajtási jutalék nélküli) megfizetésére. Álláspontom szerint a végrehajtást kérő csak a költségek előlegezésére és nem viselésére köteles, a díjrendelet idézett rendelkezése szerint is azokat az adósnak kell viselni, ugyanakkor a díjrendelet egy másik szakasza szerint a végrehajtó jogosult az őt megillető összegről díjjegyzéket kiállítani szünetelés esetén.
A fentiekre tekintettel megállapítottam, hogy a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. IM rendelet 1. § (2) bekezdése és a 21. § (1) bekezdés egymásnak ellentmondó rendelkezései önmagukban alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.
Szeretném felhívni a figyelmet, arra a szintén gyakori problémára is, amikor az eljárás szünetelésének oka, hogy az adós a teljesítésre halasztást kapott, vagy a részletekben való teljesítést engedélyezték. A hitelező és az adós adósságrendező munkájának eredményeképpen átstrukturálják a hitelt, ha azonban a végrehajtási eljárás már folyamatban van, a végrehajtó érdemi teljesítmény nélkül is jogosult a díjrendelet szerinti díjára a jogszabály alapján. Az ilyen esetekben a hitelintézetek csak akkor járulnak hozzá az eljárás szüneteléséhez, ha az adósok a végrehajtó költségeit egy összegben megfizetik. A végrehajtási jogszabályok ezen rendelkezései komoly akadályai a felek közötti megegyezéseknek.

A díjrendelet szerint a végrehajtót megillető díjak általános mértéke:
Általánosságban elmondható, hogy a hatályos rendelt díjrendszere nagyon összetett. A végrehajtót megillető díj számos tételből állhat, ami mind a végrehajtást kérő mind az adós számára nehezen vagy egyáltalán nem követhető.
A végrehajtónak járó díj, mint ahogy arra már korábban utaltam alapvetően három tételből tevődik össze: munkadíj (költségátalány is), készkiadás, behajtási jutalék. Külön rendelet szabályozza a MBVK-t megillető költségátalányt, melyet szintén az adósnak kell megfizetnie. Egy 10 millió forint összegű tartozás esetén ahol kettő adós van sikeres végrehajtáskor biztosan felmerülő díjtételek a következők:
-	adósonként 161 ezer forint munkadíj összesen 322 ezer forint
-	a munkadíj 50%-ának megfelelő költségátalány, vagyis további 80,5 ezer forint adósonként, összesen 161 ezer forint
-	behajtási jutalék címén 900 ezer forint
-	a MBVK-t megillető költségátalány adósonként 100 ezer forint, összesen 200 ezer forint
Ez összesen 1 millió 583 ezer forint, és ezen összeg nem tartalmazza a készkiadások összegét, amelyre szintén jogosult a végrehajtó. Fontos megjegyezni, hogy ez az összeg több is lehet, eredménytelen végrehajtás esetén pedig értelemszerűen csökken a behajtási jutalék összegével. Természetesen nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy ez csak egy példaszámítás, így minden egyedi ügyben eltérően alakul a végrehajtót megillető díj mértéke, de álláspontom szerint annak mértéke – különös tekintettel a behajtási jutalékra és a MBVK-t megillető költségátalányra – bizonyos esetekben aránytalan, és ezért már önmagában az eljárás sikeres befejezését befolyásolhatja.
A fentiekre tekintettel megállapítottam, hogy a végrehajtási eljárás során eljáró önálló bírósági végrehajtó díja a rendelet számítási módját alkalmazva bizonyos esetekben az ügy értékéhez viszonyítva aránytalanul magas lehet, mely önmagában alkalmas arra, hogy a jogbiztonság és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggésben visszásságot okozzon.
Amint arra az AJB-1619/2011 számú jelentésemben már utaltam a végrehajtási eljárás eredményessége estén az adós a bírósági végrehajtási eljárásban közreműködő jogi képviselő díjazásáról szóló 12/1994. (IX. 18.) IM rendelet szerinti díjat is köteles megfizetni, ami ennél a példánál maradva körülbelül 650 ezer forint készkiadások nélkül. Ezen kívül végrehajtási költségként jelentkezik a két végrehajtási záradékának kiállításáért a közjegyzőt megillető munkadíj, mely a Vht. 31/E. (3) bekezdés a) pontja szerint mértéke végrehajtás elrendelése esetén az ügyérték 1%-a, de legalább 5000 forint, legfeljebb 150 ezer forint. A fenti példánál maradva a két adósnál ez 200 ezer forint. (Szeretném megjegyezni, hogy az AJB-5893/2010. számú jelentésemben felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy készítse elő a Vht. olyan irányú módosítását, mely rendelkezéseket tartalmaz az adóstársak ellen benyújtott végrehajtási záradékok eljárási díjának egyszeri fizetésére.) A közjegyzőt ezen kívül megilleti a záradékolni kért közjegyzői okirat hiteles kiadmányainak díja, amelynek összege a hiteles kiadmányok számától függ. 
Mindezeket összeadva láthatjuk, hogy egy 10 millió forint összegű hitelszerződés végrehajtási költsége eredményes végrehajtás és egyetemleges adósok esetén hozzávetőleg 2 millió 433 ezer forint a készkiadások, közjegyzői okiratok hiteles kiadmányainak díja, és a földhivatali eljárásban fizetendő igazgatási szolgáltatási díj, és számos egyéb díj nélkül.
Álláspontom szerint ezen díjak összességükben olyan jelentős költséget jelentek, melyek a végrehajtási eljárások sikerét önmagukban befolyásolhatják. Az adós a költségek mértékére tekintettel inkább érdekelt lesz a vagyontárgyak elvonásában, mint az eredeti követelésének végrehajtási költségekkel jelentősen megnövelt megfizetésében. A végrehajtást kérő pedig nem lesz érdekelt az adós (rész)teljesítésében, hiszen a végrehajtási költségek a kielégítés sorrendjében megelőzik a hiteltarozást. Álláspontom szerint a végrehajtási eljárás során jelentkező költségek általános felülvizsgálata mindenképpen indokolt.
Támogatom azt a javaslatot, miszerint a végrehajtási eljárásban újra bevezessék az előzetes bizonyítás intézményét, melynek során a végrehajtást kérő díjfizetése mellett a közhiteles nyilvántartásokban előzetesen felméreti az adós vagyonát. Érdemi információk birtokában a hitelező megbecsülheti, hogy egy esetleges végrehajtási eljárás során melyik adóstól milyen megtérülésre számíthat. Az előzetes bizonyítás bevezetése jelentősen csökkentheti a végrehajtási eljárások költségeit, különösen azokban az esetekben ahol több egyetemleges adós van.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megelőzése érdekében, az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy 
1.	vizsgálja felül a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994 (IX. 08.) IM rendelet teljes díjrendszerét, különös tekintettel az egyetemleges adósok ellen indított végrehajtási eljárásokra, a végrehajtót megillető behajtási jutalék mértékére;
2.	módosítsa a bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994 (IX. 08.) IM rendelet 17. §-át, oly módon, hogy az ne adjon lehetőséget jogbizonytalanságra a tekintetben, hogy a végrehajtás foganatosítása érdekében egy adott adóssal szemben milyen költségek előlegezése kell számítania a végrehajtást kérőnek, továbbá pontosan határozza meg a Vht. 52. § d) pontja szerinti szünetelése esetén az önálló bírósági végrehajtó milyen díjra tarthat igényt.

Budapest, 2011. szeptember 20.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.