Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2343/2008. számú ügyben

Előadó: dr. Bene Beáta
Az eljárás megindulása
A panaszos beadványában sérelmesnek tartotta, hogy az eljáró hatóság birtokvédelmi ügyében a döntés meghozatala előtt kérelme ellenére nem hallgatta meg. Pár nappal később a hatóság megállapította a birtokháborítás tényét és az eredeti állapot helyreállítására kötelezte valamint eltiltotta a birtoksértő tevékenység folytatásától. A hatóság határozatának végrehajtása érdekében bírsággal sújtotta a kötelezettet.
A beadványban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz és a tisztességes eljáráshoz fűződő alapvető jogok sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
Az ügy alapos feltárása érdekében telefonon megkerestük az ügyben döntést hozó Hajdúböszörmény Város birtokvédelmi hatóságát, majd a kapott tájékoztatás alapján a végrehajtási eljárás miatt a felettes szervhez az Észak-alföldi Regionális Közigazgatási Hivatalhoz fordultam és tájékoztatást kértem.

A megállapított tényállás
A panaszos az ingatlanával határos zugot (önkormányzati tulajdonú közterületet) kapuval lezárta. Ezt követően Hajdúböszörmény polgármestere birtokvédelmet kért Hajdúböszörmény Önkormányzata polgármesteri hivatala birtokvédelmi hatóságától, amely hatáskör címzettje a hivatalt vezető jegyző. A jegyző nevében eljáró, önálló kiadmányozási joggal felruházott birtokvédelmi ügyintéző a kérelemnek helyt adott, kötelezte a panaszost az eredeti állapot helyreállítására és az engedély nélkül létesített kapu lebontására. 
Ezt követően a polgármester kérelmére és a helyszíni szemle megállapításai alapján a hatóság a végrehajtás elrendeléséről döntött, amely során 50. 000 Ft eljárási bírsággal sújtotta a kötelezetett, aki a végzéssel szemben fellebbezést terjesztett elő, amelyben kifogásolta, hogy a jegyző nem járhatott volna el a polgármester által kezdeményezett birtokháborítási ügyben, tekintettel a kizárás szabályaira. A közigazgatási hivatal a bírságot kiszabó végzést helybenhagyta, álláspontja szerint ugyanis „a jegyző, illetőleg a polgármesteri hivatal ügyintézője pusztán amiatt, mert a polgármester kezdeményezte a birtokháborítási eljárást, még nem tekintendő a végrehajtási szakban egy eljárási bírságot kiszabó döntés esetén elfogultnak, figyelemmel azon körülményre is, hogy a teljesítés vagy nem teljesítés megítélése mérlegelést nem igényelt. A kizárási ok bejelentésre nyitva álló – a Ket. 43. § 81) bekezdésében megjelölt – határidőn belül egyébként kizárási okot sem a hatóság képviselői, sem az ügyfél nem jelentett be.”
Időközben a birtokháborítási ügyben a városi bíróság a panaszos keresetét elutasította, a határozat megváltoztatása iránt előterjesztett fellebbezését a megyei bíróság sem találta megalapozottnak, ezért helybenhagyta az elsőfokú bíróság ítéletét. A bíróság ítéletében leszögezte, hogy „a birtokháborítási eljárásban hozott jegyzői határozatot a bíróságnak nem közigazgatási határozatként kell elbírálnia”.
A panaszos ezt követően sem tett eleget az ítéletnek, ezért a jegyző végrehajtási eljárás keretében végzésében a kötelezettségnek a kötelezett költségére és veszélyére történő elvégzéséről döntött, amely során elrendelte egy olyan betonoszlop létesítését az önkormányzati tulajdonú ingatlanon, amely a tolókapu bezárását megakadályozza, a felmerülő költség (15.000 Ft) megelőlegezését is elrendelve. Ezt az oszlopot ismeretlen tettes még aznap eltávolította, ezért az önkormányzat jegyzője rongálás miatt eljárást kezdeményezett. Tekintettel arra, hogy a korábbi végrehajtási intézkedés nem vezetett eredményre a jegyző a kötelezett költségére és veszélyére a kapu eltávolítását rendelte el, a felmerülő költség (5.000 Ft) kötelezett általi megelőlegezéséről is döntve. A panaszos a végzés ellen fellebbezést terjesztett elő, a közigazgatási hivatal az elsőfokú döntést helybenhagyta. 
A hatóság a korábbi végrehajtási intézkedéseinek eredménytelenségére tekintettel 250.000 Ft eljárási bírsággal sújtotta a kötelezettet, amellyel szemben benyújtott fellebbezést a közigazgatási hivatal elutasította.

A vizsgált alkotmányos jogok 
– Jogbiztonság elve: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bek.)

Az alkalmazott jogszabályok és egyéb rendelkezések
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.)
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.)
A Polgári Törvénykönyv hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1960. évi 11. tvr. (Ptké.)

A vizsgálat megállapításai
I. A jegyző birtokvédelmi eljárásával kapcsolatos megállapítások
A birtokvédelmi ügyben a megyei bíróság jogerős ítéletet hozott. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (5) bekezdése kimondja, hogy „Az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született.” Hatásköröm hiányát állapítom meg a birtokvédelmi alapeljárás vizsgálatában, mert az előzőek alapján sem a jegyző birtokvédelmi ügyben folytatott eljárását, sem a bírósági ítéletben foglalt kötelezettség megállapítását nem vizsgálhatom.
II. A végrehajtási eljárással kapcsolatos megállapítások
A Ket. egyik fontos alapelve az ügyfélegyenlőség, amely szerint az ügyfeleket a hatósági eljárásban a törvény előtti egyenlőség illeti meg, továbbá rögzítésre került, hogy ügyeiket indokolatlan megkülönböztetés és részrehajlás nélkül kell intézni. A pártatlan eljárást a törvényben a „kizárás” intézménye biztosítja.
A végrehajtási eljárásban alkalmazandó szabályokról a Ket. az alábbiak szerint rendelkezik: A végrehajtási eljárásban e törvény rendelkezéseit az e fejezetben szabályozott eltérésekkel kell alkalmazni. A végrehajtásról szóló fejezet a kizárás szabályaitól való eltérés lehetőségéről nem rendelkezik, tehát a jelen ügyben figyelembe kell venni a Ket. 42. § (3) bekezdését, amely kimondja, hogy az eljárásban nem vehet részt ügyintézőként az, akitől nem várható el az ügy tárgyilagos megítélése, továbbá a Ket. 43. § (7) bekezdésében foglaltakat kell alkalmazni, vagyis abszolút, mérlegeléstől nem függő esetként meghatározza, hogy „a hatóság saját ügyének elintézésben hatóságként nem vehet részt. E rendelkezés alkalmazásánál saját ügynek az az ügy minősül, amelyben a hatóságnak a 15. § (1) bekezdése alapján ügyféli jogállása van. A hatóság azonban nem válik kizárttá amiatt, mert a döntésében megállapított fizetési kötelezettség (adó, bírság) teljesítése az általa megjelölt számlára történik”. A Ket. az ügyféli jogállást meghatározva kimondja, hogy „ügyfél az a természetes vagy jogi személy, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akinek (amelynek) jogát, jogos érdekét vagy jogi helyzetét az ügy érinti, akit (amelyet) hatósági ellenőrzés alá vontak, illetve akire (amelyre) nézve – tulajdonát, jogait és vagyontárgyait is ideértve – a hatósági nyilvántartás adatot tartalmaz.”
A Ket. Kommentárja szerint a hatósági jogállás és az ügyféli jogállás ütközése rendszerint úgy fordul elő, hogy a hatóság kifejezetten tulajdonosi jogállásából eredően kezdeményez olyan hatósági eljárást, amelyben – kizárás hiányában – neki lenne hatásköre az érdemi döntés meghozatalára. Ezzel kapcsolatban azonban indokolt rámutatni: pusztán a tulajdonosi jogállás nem feltétlenül alapozza meg a kizárást. 
A közigazgatási hivatal álláspontja szerint „a vizsgálattal érintett birtokháborítási ügyben eljáró jegyző esetében kizárási ok nem állt fenn, mivel a kérdéses útnak (közterületnek) nem tulajdonosa, azaz nem saját ügyében járt el. Az önkormányzatot, mint bármely más tulajdonost megilleti a birtokvédelem, a települési önkormányzat jegyzője pedig hatáskörrel és illetésességgel rendelkezik ezekben az ügyekben. Az önkormányzat (tulajdonos) és a jegyző (hatóság) tehát birtokvédelmi eljárásbak szuverén szereplői, amelyek egymástól jogszabályban meghatározott jogokkal és kötelezettségekkel rendelkeznek”.
A Legfelsőbb Bíróság a 2/2004 Közigazgatási jogegységi határozatában kifejtett állásfoglalása szerint hatósági ügyekben a települési önkormányzat érintettsége akkor állapítható meg, ha az az önkormányzat feladatkörét közvetlenül érintve, a feladatkör jogszerű gyakorlását veszélyeztető, vagy sértő közigazgatási ügy. Erre tekintettel az LB (BH 2005. 231.) új eljárást rendelt el, valamint felhívta az első fokon eljáró bíróság figyelmét arra is, hogy a közigazgatási szerv saját ügyében nem járhat el.
Vizsgálatom ezt követően arra irányult, hogy a végrehajtási eljárásban a hatáskör címzettje a jegyző eljárhat-e, mint hatóság az őt kinevező önkormányzat testületének ügyében. A kérdéskörhöz szorosan kapcsolódik a közigazgatási hivatal álláspontja, amely szerint „a döntést kiadmányozási joggal felruházott ügyintéző hozta, aki fölött munkáltatói jogot sem a tulajdonos önkormányzat, sem a polgármester nem gyakorol. Munkáltatója a jegyző, aki viszont nem ügyfél az eljárásban.”
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény értelmében a jegyzőt a képviselő-testület nevezi ki. A köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény szerint pedig a jegyzőt kinevező testület gyakorolja felette a munkáltatói jogokat, így felmentés jogát és a fegyelmi jogkört is. 
A Legfelsőbb Bíróság (BH2008. 103) e szempontokat is figyelembe véve döntésében kifejtette, hogy „megítélése szerint abban az építési engedélyezési eljárásban, amelyben az építkezéssel érintett ingatlan tulajdonosa, továbbá az elvi építési engedély jogosultja az önkormányzat, az ugyanezen önkormányzat vezető tisztségviselőjeként eljárást lefolytató jegyzőtől az ügy tárgyilagos megítélése kétséges és aggályos, ami összeegyeztethetetlen a közigazgatási szerv megkülönböztetés és részrehajlás nélküli eljárásával”. 
A Ket Szakértői Bizottságának szakmai véleményt tartalmazó 24. számú módszertani állásfoglalása szerint, az ügyintéző kizártsága kapcsán általánosan elfogadott és elfogadható gyakorlat az, hogy a jegyző vagy az államigazgatási szerv vezetője relatív elfogultsági okot jelent be arra hivatkozva, hogy az ügyintéző jogállása az ő elfogulatlan ügyintézést is megkérdőjelezi és kijelölést kér.
Az 1/2003. közigazgatási-polgári jogegységi határozat a „közigazgatási szerv hatáskörének delegálhatóságáról, gyakorlásáról” tárgyú határozatában kimondja, hogy a közigazgatási szerv hatáskörét csak jogszabály felhatalmazása esetén ruházhatja át (delegálhatja). A törvényben megállapított hatáskör gyakorlása történhet úgy is, hogy a közigazgatási szerv valamelyik szervezeti egysége folytatja le az eljárást, de ez a hatáskör jogosultjának személyét és személyes felelősségét nem érinti. A kiadmányozási (aláírási) jog belső szabályzatban való engedélyezése nem minősül hatáskör átruházásnak. A Ket. értelmében végrehajtást az első fokon eljáró szerv rendeli el, ebben az esetben pedig a hatáskör címzettje a jegyző. Ezek ismeretében leszögezhető, hogy a döntésért a felelősség nem az azt kiadmányozó ügyintézőt, hanem a hatáskör címzettjét a jegyzőt terheli továbbra is.
A közigazgatási hivatal álláspontja szerint „másik eljáró hatóság kijelölése nem is lett volna indokolt, lévén, hogy a döntés semmilyen mérlegelést nem igényelt. … A végrehajtási szakban pedig már bíróság által is felülvizsgált döntést kell kikényszeríteni. A kötelezettség tartalma a bírósági ítéletekből pontosan megállapítható, így a kötelezettség tartalma továbbra sem igényel olyan mérlegelést, amely kizárást indokolna.”
A meghatározott cselekmény végrehajtásáról a Ket. 142. § (1) bekezdése rendelkezik, kimondva, hogy a végrehajtás módjáról a végrehajtást foganatosító szerv határoz. Mérlegelési lehetőséget biztosítva az eljáró szervnek, mert a törvényben meghatározott eljárási cselekmények közül azt az intézkedést kell megtennie, amely – az eset összes körülményét mérlegelve – a leghatékonyabban biztosítja a kötelezettség teljesítését.
Az Alkotmánybíróság több határozatában elvi éllel szögezte le, hogy a jogállam legfontosabb eleme a jogbiztonság [75/1995. (XII. 21.) AB hat., 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 65.]. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy nemcsak a jog egésze, de annak egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének a kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. 
Álláspontom szerint a végrehajtási eljárásban is érvényre kell juttatni a közigazgatási eljárás pártatlanságának biztosítását. Különös figyelemmel kell eljárni ezért abban az esetben, amikor a végrehajtás során a kötelezett számára a törvényben foglalt mérlegelési lehetőséggel élve a jegyző végrehajtási intézkedés alkalmazását rendeli el annak az önkormányzat javára, akitől a kinevezését kapta és felette a fegyelmi jogkört is gyakorolja.
A fentiek alapján megállapítom, hogy a jegyző eljárása során nem biztosította a hatóság pártatlan eljárását, ezzel a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljárással összefüggő jog tekintetében visszásságot okozott. 
Figyelemmel a Közigazgatási Kollégium 31. számú döntésére – amely szerint eljárási jogszabálysértés miatt csak akkor van helye hatályon kívül helyezésnek, ha az eljárási jogszabálysértés jelentős és a döntés érdemére is kihat – a megállapított alapjogi visszásság ellenére a vizsgált ügyben az egyedi ügyre vonatkozóan konkrét intézkedést nem kezdeményezek. 
Megjegyzem továbbá, hogy a kötelezett számára a bírósági ítéletben foglalt kötelezettség ítélt dolognak számít, tehát annak jogosságát, jogszerűségét már nem vitathatja, a végrehajtási eljárásban csak a végrehajtással kapcsolatos kifogások terjeszthetőek elő, az ítéletben foglaltakat teljesíteni kell, ennek hiányában a hatóság jogosult a végrehajtási intézkedések megtételére.

Kezdeményezés
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján felhívom a közigazgatási hivatal vezetőjének a figyelmét, hogy a jövőben kiemelt figyelmet fordítson a közigazgatási hatósági eljárásban a kizárás szabályainak betartására és betartatására.

Budapest, 2008. július 16.
Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Alkalmazott jogszabályok:
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény
15. § (1) Ügyfél az a természetes vagy jogi személy, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akinek (amelynek) jogát, jogos érdekét vagy jogi helyzetét az ügy érinti, akit (amelyet) hatósági ellenőrzés alá vontak, illetve akire (amelyre) nézve - tulajdonát, jogait és vagyontárgyait is ideértve - a hatósági nyilvántartás adatot tartalmaz.
42. § (1) Az ügyintéző és az adott ügyben kiadmányozási jogkörrel rendelkező vezető a saját és hozzátartozója ügyének elintézésében nem vehet részt.
(2) A másodfokú érdemi döntés előkészítésében és meghozatalában nem vehet részt az, aki a megtámadott határozat meghozatalában vagy előkészítésében alsóbb fokon részt vett, továbbá az, aki az ügyben tanúvallomást tett, illetve hatósági közvetítőként, az ügyfél képviselőjeként vagy szakértőként járt el.
(3) Az eljárásban nem vehet részt ügyintézőként az, akitől nem várható el az ügy tárgyilagos megítélése.
43. § (1) Az ügyintéző és a kiadmányozási jogkörrel rendelkező vezető a hatóság vezetőjének haladéktalanul, de legkésőbb az ok felmerülésétől számított három napon belül köteles bejelenteni, ha vele szemben kizárási ok áll fenn. A kizárási okot az eljárás megindulásáról, illetve a kizárási okról való tudomásszerzéstől számított nyolc napon belül az ügyfél is bejelentheti.
(2) A kizárás tárgyában a hatóság vezetője - az ügyfél által bejelentett kizárási okról végzésben - dönt, szükség esetén más ügyintézőt jelöl ki, továbbá arról is dönt, hogy meg kell-e ismételni azokat az eljárási cselekményeket, amelyekben a kizárt ügyintéző járt el. A hatóság vezetője az ügyintéző kizárása tárgyában való döntésre feljogosíthatja a belső szervezeti egység vezetőjét is.
(3) Ha a hatóságnál nincs másik, megfelelő szakképzettséggel rendelkező ügyintéző, az ügyintézőt a felügyeleti szerv vezetője jelöli ki.
(4) Ha a kizárási ok a hatóság vezetőjével, illetve az államigazgatási hatósági jogkörben eljáró polgármesterrel, főpolgármesterrel, jegyzővel, főjegyzővel, a közgyűlés elnökével szemben merül fel, az ügyben - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - a felügyeleti szerv által kijelölt másik azonos hatáskörű hatóság jár el. E rendelkezést nem kell alkalmazni a hatósági bizonyítvánnyal, igazolvánnyal és nyilvántartással, illetve a jogszabályban meghatározott mértékű - nem mérlegelési jogkörbe tartozó - adó- vagy más fizetési kötelezettség megállapításával kapcsolatos ügyekben.
(5) A (4) bekezdésben felsorolt személyek a kizárási okot a felügyeleti szerv vezetőjének kötelesek bejelenteni.
(6) A hatóság vezetője az elfogultságot az egész szerv tekintetében bejelentheti.
(7) A hatóság a saját ügyének elintézésében hatóságként nem vehet részt. E rendelkezés alkalmazásánál saját ügynek az az ügy minősül, amelyben a hatóságnak a 15. § (1) bekezdése alapján ügyféli jogállása van. A hatóság azonban nem válik kizárttá amiatt, mert a döntésben megállapított fizetési kötelezettség (adó, bírság) teljesítése az általa megjelölt számlára történik.
(8) A (6) és (7) bekezdésben szabályozott esetben az eljáró hatóság kijelölésére a (4) bekezdés rendelkezése az irányadó.
(9) A hatósági ügyben eljáró testület tagjával és vezetőjével, továbbá az eljáró hatóság kiadmányozási jogkörrel rendelkező vezetőjével szemben megfelelően alkalmazni kell a kizárás szabályait.
(10) Önkormányzati hatósági ügyben a kizárásra vonatkozó döntésre a külön törvényben meghatározott, személyes érintettséggel kapcsolatos eljárás az irányadó.

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
190. § (1) A birtokos a birtoka ellen irányuló támadást - a birtok megvédéséhez szükséges mértékben - önhatalommal is elháríthatja.
(2) Az elveszett birtok visszaszerzése érdekében önhatalmúlag csak akkor lehet fellépni, ha más birtokvédelmi eszközök igénybevételével járó időveszteség a birtokvédelmet meghiúsítaná.
191. § (1) Akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését.
 (3) A jegyző az eredeti birtokállapotot helyreállítja, és a birtoksértőt e magatartásától eltiltja, kivéve ha nyilvánvaló, hogy az, aki birtokvédelemért folyamodott, nem jogosult a birtoklásra, illetőleg birtoklásának megzavarását tűrni volt köteles. Határozatot hozhat továbbá a jegyző a hasznok, károk és költségek kérdésében is.
(4) A jegyző határozata ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs; a birtoklás kérdésében hozott határozatot három napon belül végre kell hajtani.
192. § (1) Az a fél, aki a jegyző határozatát sérelmesnek tartja, a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül a bíróságtól kérheti a határozat megváltoztatását.
(2) A birtokos az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését egy év eltelte után közvetlenül a bíróságtól kérheti. A birtokos közvetlenül a bírósághoz fordulhat akkor is, ha az ügyben a birtokláshoz való jogosultság is vitás.
(3) A bíróság a birtokperben a birtokláshoz való jogosultság alapján dönt; a békés birtoklásban megzavart fél jogosultságát vélelmezni kell.

A Polgári Törvénykönyv hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1960. évi 11. törvényerejű rendelet
26. § (1) A birtokvita eldöntésére a községi, városi, fővárosi kerületi jegyző (a továbbiakban: jegyző) illetékes.
(2) A jegyzőnek a birtoklás kérdésében hozott határozatát annak meghozatalától számított legkésőbb három napon belül végre kell hajtani akkor is, ha az érdekelt fél keresetet indított. A határozat végrehajtásáról a jegyző gondoskodik.
27. § (1) A hasznok, károk és költségek kérdésében hozott határozat végrehajtása a birtokvitában eljáró jegyző székhelye szerint illetékes helyi bíróság (városi, fővárosi kerületi bíróság, a továbbiakban: helyi bíróság) hatáskörébe tartozik.
(2) A hasznok, károk és költségek kérdésében hozott határozat alapján végrehajtásnak nincs helye akkor, ha az érdekelt fél akár ebben a kérdésben, akár a birtoklás kérdésében keresetet indított.
(3) A bíróság a hasznok, károk és költségek kérdésében akkor is határoz, ha az érdekelt fél csak a birtoklás kérdésében indított keresetet.
(4) A bíróság elrendelheti a birtoklás kérdésében hozott határozat végrehajtásának felfüggesztését, ha a rendelkezésre álló adatok alapján a határozat megváltoztatása várható.
28. § (1) A jegyző határozatát meghozatala után haladéktalanul írásban közölni kell.
(2) A határozatot sérelmesnek tartó fél az ellenérdekű fél ellen a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül indíthat keresetet. A határidő elmulasztása esetén igazolásnak van helye; az igazolás felől a bíróság dönt.
(3) A keresetlevelet akár a jegyzőnél, akár e szerv székhelye szerint illetékes helyi bíróságnál be lehet nyújtani. A jegyző a keresetlevelet az ügyre vonatkozó iratokkal együtt három napon belül köteles a helyi bírósághoz áttenni.
(4) Ha a keresetlevelet a helyi bíróságnál nyújtották be, a helyi bíróság az államigazgatási iratok beszerzése iránt intézkedik.