Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5649/2007. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy: OBH 5645/2007.)

Előadók: dr. Bíró Sára
dr. Kovács Orsolya
dr. Zeller Judit
Az eljárás megindulása
A 2007. december 17-i vasutassztrájkkal összefüggésben több panasz érkezett hivatalomhoz. Tekintettel arra, hogy a panaszokban foglalt felvetések alapján a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a mozgásszabadság alkotmányos jogával összefüggő visszáság gyanúja merült fel, az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
2007. december 17-re a Liga Szakszervezetek bizonytalan időre, több ágazatra kiterjedő általános sztrájkot hirdettek, amelyhez a Vasúti Dolgozók Szabad Szakszervezete is csatlakozott. A munkabeszüntetés járatkimaradásokat, vonatkéséseket, útvonal-rövidüléseket okozott a MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt. (továbbiakban MÁV-START) által működtetett menetrendszerinti közlekedésben.
Az OBH 5649/2007. számú ügyben egy nagymarosi lakos fordult panasszal hozzám. A panaszos beadványában azt állította, hogy a december 17-i vasutassztrájk napján a sajtóból arról értesült, hogy akinek előre megváltott vasúti menetjegye vagy bérlete van, de a sztrájk miatt nem tud utazni, visszatérítést kaphat a vasúti jegypénztárakban. A panaszos Budapesten dolgozik, munkahelyére – előre váltott havibérlettel – naponta vonattal közlekedik. Az említett napon, a Nagymaros-Visegrád állomáson kívánt élni a visszatérítés lehetőségével. A pénztárostól a visszatérítés igénybevételéhez egy formanyomtatványt kapott, amelyre rá kellett volna írnia, hogy mikor használta a vasúti tömegközlekedés helyett a Volánbusz járatát. Ekkor derült ki számára, hogy a visszatérítés feltétele, hogy a vasúti tömegközlekedés helyett más tömegközlekedési eszközt vegyen igénybe. A panaszos sérelmezte, hogy mivel Nagymaroson a vasúton kívül más tömegközlekedési eszköz nem közlekedik, az itt lakók a visszatérítés lehetőségétől elesnek. A panaszos a budapesti munkahelyére végül saját gépjárműjével tudott eljutni, ami állítása szerint a tömegközlekedésnél drágább megoldás volt.
Az OBH 5645/2007. számú ügyben egy Debrecen-Dombostanyán élő lakos fordult hozzám, azt sérelmezve, hogy mivel lakóhelye tömegközlekedési eszközzel kizárólag vasúton érhető el, abban az esetben, amikor nem közlekednek vonatok, ő a munkahelyére, gyermekei pedig iskolába csak legalább 9 kilométernyi gyaloglással tudnak eljutni. A panaszos beadványában sérelmezte azt is, hogy ha a sztrájk elhúzódik, és emiatt huzamosabb ideig a munkahelyétől távol marad, az jövedelem-kiesést jelent számára, illetve kifejezte azon félelmét is, hogy végső soron a munkáját is elveszítheti. A panaszos, mivel munkahelyére vonattal szokott eljutni, az előző panaszoshoz hasonlóan vasúti havibérlettel rendelkezett.
A MÁV-START Személyszállítási Üzletszabályzata (továbbiakban: üzletszabályzat), azaz közszolgáltatási személyszállítási szolgáltatásra vonatkozó szerződési feltételek alapján a megváltott bérletek a rajtuk feltüntetett viszonylatban és érvényességi időn belül közlekedő vonatokon jogosítanak korlátlan számú utazásra. A bérletek ellenértékét – tekintettel azok hatósági áras jellegére – jogszabály határozza meg. A bérletek ára nem függ a vasúti tömegközlekedés üzemeltetéséért felelős társaság által leközlekedtetett járatok számától, illetve azok esetleges késéseitől, a járatkimaradásoktól, ezért a vizsgálat során megkeresett MÁV-START vezérigazgatója arra hivatkozott, hogy vonatkésés, járatkimaradás esetén a bérletek árából nincs lehetőségük visszatérítést adni. Az üzletszabályzat szerint vonatkésés, illetve kimaradás esetén kártérítési kötelezettség a társaságot csak a fakultatív vagy kötelező helybiztosítással igénybe vehető járatokra vonatkozóan terheli, abban az esetben, ha az utas a helyjegyét meg is váltotta.
A 2007. decemberi időszakra vonatkozóan a társaság vezetése az üzletszabályzattól eltérően döntött úgy, hogy a MÁV-START szolgáltatási területére, az említett időszakra félhavi vagy havi bérlettel rendelkező – a munkabeszüntetés miatt – más közforgalmú helyközi tömegközlekedési eszközt igénybe vevő utasok részére költségtérítést biztosít a sztrájk lemondását követő 7. nap 24 óráig. Ennek értelmében, amennyiben a bérlettel rendelkező utas a sztrájk ideje alatt más tömegközlekedési vállalat közforgalmú helyközi közlekedési szolgáltatását (VOLÁN, HÉV stb.) vette igénybe, részére a MÁV-START az átadott tömegközlekedési menetjegyek darabszámának megfelelő mennyiségű, a vasúti bérlet kilométer távolságával megegyező – dolgozók esetén teljes, tanulók esetében 50%-os – árú, 2. kocsiosztályra szóló vasúti menetjegy árának megfelelő összeget térített meg. A sztrájk időszakára vonatkozó érvényes bérlettel nem rendelkező utasok részére költségtérítés nem járt.

Az érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye és tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” [(Alkotmány 2. § (1) bekezdés]
Az állam alapvető jogvédelmi kötelezettsége: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége” [Alkotmány 8. § (1) bekezdés]
A mozgásszabadsághoz való jog: Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is. [Alkotmány 58. § (1) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok
A vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény (Vtv.)
A sztrájkról szóló 1989. évi VII. törvény (Sztrájktv.)
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
A vasúti személyszállítási szerződésekről szóló 10/1997. (I.28.) Korm. rendelet 
A vasúti közszolgáltatásnak minősülő menetrend szerinti vasúti személyszállítási tevékenységre a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő kötelezettségek terén a tagállamok tevékenységéről szóló, 1969. június 26-ai 1191/69/EGK tanácsi rendelet (EGK R.)

A vizsgálat megállapításai
1. Hatásköri kérdések és a közszolgáltatások jellege
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának hatáskörét az Obtv. 16. § (1) bekezdése rögzíti: „Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság […], illetve közszolgáltatást végző szerv […] tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.” Az Obtv. ugyan nem határozza meg a közszolgáltatást végző szerv fogalmát, az országgyűlési biztos következetes gyakorlata szerint azonban minden esetben közszolgáltatónak tekintendők a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szervek, különösen azok, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. (Vö. az OBH 6501/2001. számú ombudsmani jelentéssel.)
A közszolgáltatásoknak több sajátossága közül két alapvető jellegzetesség indokolja azt, hogy azok igénybe vevői a hatóságok eljárásával szembeni alapjogvédelemmel azonos védelmet élvezzenek az ombudsmani eljárás során. Az egyik, hogy a közszolgáltatások alapvető, elemi és tömeges szükségleteket elégítenek ki, (Vö. Lőrincz Lajos: A közigazgatás alapintézményei. HVG-Orac, Budapest, Idézi: Hajas Barnabás: Elfelejtett ombudsmani hatáskör? Közjogi Szemle 2008/1.) amelyek nélkülözése jelentős hátránnyal járna az egyén számára. A másik, hogy – a korábban említetteknek megfelelően – a közszolgáltató a szolgáltatás igénybe vevőivel szemben monopol- vagy kvázi-monopolhelyzetben van. Az igénybe vevőnek ezért a legtöbb esetben egyáltalán nincs, olykor pedig csak korlátozottan áll fenn a lehetősége arra, hogy ne lépjen a közszolgáltatóval szerződéses kapcsolatra, illetve helyette alternatív szolgáltatót válasszon. A közszolgáltatást nyújtó szerv által megállapított általános szerződési feltételek, üzletszabályzatok, egyéb – sokszor jogszabályi vagy jogszabályon alapuló – előírások – így például az, hogy egyes közszolgáltatásokat az egyén köteles igénybe venni –, továbbá a szerv tevékenységének számos más jellegzetessége pedig jelentős mértékben analóg a hatósági működéssel.
A közszolgáltatások ellátása során a szolgáltatás nyújtója és igénybe vevője között alapvetően szerződéses kapcsolat, polgári jogi jogviszony áll fenn, amelyre főszabályként a Ptk. rendelkezései az irányadók, a jogviszony tartalmát a Ptk. szabályainak megfelelően az állam központi szervei által alkotott jogszabályok meghatározhatják. A közszolgáltatások előbb említett sajátos jellege miatt azonban több olyan érdek merül fel, amelyek a versenyszférához képest jelentősebb állami beavatkozást tesznek szükségessé. Ez a beavatkozás a közszolgáltatási jogviszony egyes tartalmi elemeinek meghatározásában nyilvánulhat meg. (Vö. 324/B/1991. AB határozat, ABH)
A Vtv. 2. § (1) bekezdés 18. pontja alapján vasúti közszolgáltatásnak minősül a vasúti társaságnak az állammal (települési önkormányzattal) kötött közszolgáltatási szerződése alapján, külön jogszabályban meghatározott hatósági ár ellenében végzett, a közszolgáltatási menetrendben előírt személyszállítási tevékenység. Az országgyűlési biztos Obtv. 16. § (1) bekezdése által konstituált hatásköre tehát kiterjed a vasúti személyszállítási tevékenységet ellátó szervekre is.
Jelen panasszal összefüggésben indokolt részletesen vizsgálni a személyszállítási közszolgáltatás sajátosságait. A Vtv. 1. § (3) bekezdése szerint a törvény az EGK R.-el együttesen alkalmazandó. Az EGK R. 2. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a közszolgáltatási kötelezettség a működtetési, a szállítási és a díjszabási kötelezettségből tevődik össze. A panasz szempontjából releváns működtetési kötelezettség pedig részletesebben azt jelenti, hogy a közszolgáltatónak minden szükséges intézkedést meg kell tennie a folytonos, rendszeres és a kapacitás meghatározott követelményeinek megfelelő szállítási szolgáltatás nyújtásának biztosítására. A Vtv. rendelkezései szerint a vasúti személyszállító a tevékenységét az állammal kötött közszolgáltatási szerződés keretében látja el, erre pedig egyértelműen irányadó a közjogi szerződéseknél érvényesülő alapelv, amely szerint a szerződő felek egyik elsődleges kötelezettsége a közérdek szem előtt tartása és védelme.
A közszolgáltatások sajátosságai, valamint a jogszabályi előírások alapján összegzésként megállapítható, hogy a vasúti személyszállítási közszolgáltatást ellátó szerv kötelezettsége az, hogy a közszolgáltatást igénybe vevőket a megfelelő, de legalább az elégséges mértékű szolgáltatással ellássa.

2. A még elégséges szolgáltatásról
A Sztrájktv. 4. § (2) bekezdése alapján annál a munkáltatónál, amely a lakosságot alapvetően érintő tevékenységet végez – így különösen a közforgalmú tömegközlekedés és a távközlés terén, továbbá az áram, a víz, a gáz és egyéb energia szolgáltatását ellátó szerveknél –, csak úgy gyakorolható a sztrájk, hogy az a még elégséges szolgáltatás teljesítését ne gátolja. Ennek mértéke és feltételei a sztrájkot megelőző egyeztetés tárgyát képezik. A Sztrájktv. idézett rendelkezéséből következik, hogy az ország lakossága sztrájk miatt, annak ideje alatt sem maradhat alapvető közszolgáltatások nélkül. A még elégséges szolgáltatás fogalmát, annak mértékét a törvény nem határozza meg, arról a közszolgáltatást végző szervezeteknél a sztrájkot megelőző egyeztetés során a feleknek kell megállapodniuk.
A megállapodás hiánya azonban a munkavállalók sztrájkba lépését nem akadályozza meg, és a Legfelsőbb Bíróság egyik 1991-es esti döntése (Vö. BH 1991.255.) alapján nem szolgálhat alapul a sztrájk jogellenességének megállapításához sem. Ezért előfordulhat az – ahogyan a jelen vizsgálat alapjául szolgáló vasutas sztrájk esetében is történt –, hogy a lakosság egy része – a rendelkezésre álló helyettesítő szolgáltatások hiányában – teljes egészében közszolgáltatás nélkül marad. Így lényegében nem érvényesül a Sztrájktv. garanciális rendelkezése, amely szerint a közszolgáltatásban résztvevő szervezetek munkavállalóinak munkabeszüntetése a lakosság még elégséges mértékű szolgáltatással való ellátását nem gátolhatja.
A Sztrájktv. alapján a lakosság (mint harmadik oldal) igényeit kielégítő, még elégséges szolgáltatás mértékének meghatározása a közszolgáltatást végző szervezet (mint munkáltató) és a szervezet dolgozói (mint a munkaharcra készülő munkavállalók) között kialakított alku tárgyát képezi. Az alku kialakításában résztvevő felek pozíciója minden tekintetben, így a még elégséges szolgáltatás meghatározása szempontjából is egyenlőtlen. A közszolgáltatást végző szerv rendelkezik ugyanis azokkal az információkkal, amelyek alapján meghatározható, hogy mi a szolgáltatásnak az a minimális mértéke, amely a lakosság igényeit még kielégíti, ezt a mértéket azonban érdekében állhat úgy eltorzítani, hogy az minél inkább megközelítse a rendes működés során nyújtott szolgáltatási mértéket. A munkaharcra készülő munkavállalóknak pedig az állhat érdekükben, hogy a még elégséges szolgáltatást minél alacsonyabb szinten határozzák meg, vagy egyáltalán ne szülessen megállapodás, hiszen ezzel – a lakosság elégedetlenségével mintegy „megtámogatva” – nagyobb nyomást tudnak gyakorolni a munkáltatóra. Az eddigi tapasztalatokból az leszűrhető, hogy minél jelentősebb a szolgáltatás nélkül maradó érintettek köre, a munkaharcnak a munkavállalókra nézve annál kedvezőbb kimenete várható.
Az országgyűlési biztosnak nem feladata és nem is célja a még elégséges szolgáltatás mértékének meghatározása. Jelentésemben arra kívánom felhívni a figyelmet, hogy a Sztájktv. a megállapodás kialakítását olyan felekre bízza, akik között az érdekek kölcsönös elismerése, a közös akaraton alapuló megegyezés eleve kizárt.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz, illetve a mozgásszabadság részét képező szabad közlekedéshez való alkotmányos alapjog sérelmének közvetlen veszélyét hordozza magában, hogy a tömegközlekedési dolgozók általános sztrájkja esetén a lakosság azért esik el teljes egészében a tömegközlekedési közszolgáltatás igénybevételének lehetőségétől, mert a még elégséges szolgáltatás meghatározására hivatott feleknek a jogi szabályozás hiányosságaira visszavezethetően a megállapodás megkötése nem áll érdekében. (Vö. 60/1993. (XI. 29.) AB határozat)
A még elégséges szolgáltatás mértékének meghatározásakor álláspontom szerint figyelembe vehetők azok a helyettesítő szolgáltatások is, amelyek a lakosság adott közszolgáltatással kapcsolatos igényeit alternatív módon szolgálják ki. A vasúti tömegközlekedés esetén például a szolgáltatás helyettesíthető közúti tömegközlekedéssel, illetve a lakosság helyváltoztatását biztosító más szolgáltatással is. A vizsgálat tárgyát képező esetben az alkotmányos joggal összefüggő sérelmet éppen az okozta, hogy a panaszosok semmilyen más közszolgáltatás nyújtotta módon nem tudtak az adott napon a munkahelyükre eljutni. Az elmúlt időszakban bekövetkezett további vasutassztrájkok ideje alatt például a vizsgálatban szereplő egyik településen a lakosság közlekedési igényeinek kielégítését a közszolgáltató úgy oldotta meg, hogy megállapodást kötött a közúti tömegközlekedést biztosító szervezettel, amely a vasúti dolgozók sztrájkja esetén járatokat indít azokra a településekre is, ahova egyébként menetrendszerinti járatok nem közlekednek.
Szeretném felhívni a figyelmet arra is, hogy a lakosság számára a közszolgáltatások rendelkezésre állásának biztosítása végső soron – a vizsgált esetben – állami, illetve – egyes közszolgáltatások esetén – önkormányzati feladat. E feladatának a kötelezett elsősorban a közszolgáltatás-nyújtás jogi szabályozásának kialakításával tehet eleget. Abban az esetben azonban, ha a közszolgáltatás az azt eredetileg nyújtó közszolgáltató tevékenységével a még elégséges mértékben sem biztosítható, a közszolgáltatás kötelezettjének – tehát az államnak, illetve az önkormányzatnak – a feladata az is, hogy az esetleges helyettesítő szolgáltatásokról gondoskodjon, továbbá abban az esetben, ha ez sem megoldható, a közszolgáltatás kiesése miatt a lakosság kapcsolódó költségeit megtérítse.

3. A szolgáltató kárfelelősségéről
A közszolgáltatóknál kezdeményezett sztrájkok következtében az érintett lakosság az esemény károsultjává válhat. E vonatkozásban – álláspontom szerint – kárnak kell tekinteni minden olyan indokolt költséget, amelyet a közszolgáltatás kiesése miatt a szolgáltatás igénybevételére jogosultaknak, illetve azt a rendes működés szerint igénybe vevőknek meg kell fizetniük.
A közszolgáltatók kárfelelőssége kapcsán szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy a polgári jog által, károkozással összefüggésben alkalmazott szankciók alapvetően a vagyoni viszonyok megsértésének a kiküszöbölését, illetve a megbontott egyensúly helyreállítását, a tág értelemben vett reparációt célozzák, lehetőleg olyan helyzetet teremtve, mintha a jogsérelem, a hátrányos eredmények be sem következtek volna. (Vö. Gellért György (szerk.): A Polgári Törvénykönyv magyarázata. KJK – KERSZÖV Üzleti és Jogi Kiadó, Budapest 2002. 1103-1104. o.)
A polgári jogi kártérítési felelősség megállapításának a Ptk. szabályai szerint tényállási eleme a kárt okozó magatartás jogellenessége is, amit a magyar polgári jog vélelmez, azaz minden kárt okozó magatartás jogellenesnek tekintendő, hacsak jogszabály nem rendelkezik annak jogalapjáról, azaz teszi azt jogszerűvé. A jogellenes magatartással okozott kár esetében a károsult kártérítésre, a nem jogellenes magatartással okozott kár esetben pedig kártalanításra tarthat igényt. A hatályos szabályozás szerint jogellenes sztrájk esetén – különösen, ha a sztrájk jogellenességét a bíróság megállapította –, amennyiben annak jogszabályi többletfeltételei is fennállnak, nyitva áll a lehetőség kártérítési igény érvényesítésére. Álláspontom szerint nem egyértelmű azonban, hogy kártérítésre vagy kártalanításra tarthat-e igényt a közszolgáltatás igénybe vevője abban az esetben, ha a sztrájk jogellenességét a bíróság a Sztrájktv. 3. § alapján nem állapítja meg, a munkabeszüntetés azonban nem felel meg a 4. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezésnek, tehát a közszolgáltatás még elégséges szintje sem volt biztosított. Nehézséget jelent továbbá az is, hogy egyes közszolgáltatók a harmadik felekkel kötött szerződéseikben sztrájk esetére kikötik a kártérítési felelősség alóli mentesülésüket (mint vis maior).
Vizsgálatom során a kérdéssel kapcsolatosan áttanulmányoztam a MÁV-START üzletszabályzatának vonatkozó rendelkezéseit. A szolgáltató személyszállítási üzletszabályzatának I. részében határozza meg a szerződésszegés szabályainál a vasúttársaság felelősségét. A 185. kiegészítő feltétel szerint:
„A vasút a kártérítési kötelezettség alól csak vis maior esetében mentesül.
Vis maiornak minősül a vasút érdekkörén vagy működési körén kívül eső okból eredő előre nem látható, elháríthatatlan esemény vagy körülmény, melynek kivédése emberi erővel nem lehetséges. Ilyenek minősül különösen:
– természeti katasztrófa
– sztrájk vagy hasonló munkabeszüntetés, a MÁV-START Zrt. munkavállalói által végrehajtott sztrájk vagy munkabeszüntetés kivételével, […]”
Fentiek alapján a vizsgálattal érintett közszolgáltató tehát a saját munkavállalói (jegyvizsgálók, kocsivizsgálók, jegypénztárosok stb.) által végrehajtott sztrájkot nem tekinti vis maiornak, annak tekinti azonban, ha a vasúti tömegközlekedésben egyéb munkaköröket betöltő munkavállalók (például a vonatvezetők) lépnek sztrájkba. A közszolgáltatás folyamatossága szempontjából azonban közömbös, hogy a lakosság közlekedési igényei mely szervezet dolgozóinak munkabeszüntetése miatt maradnak kielégítetlenül. Mivel a vasúti személyszállítási közszolgáltatás működésének zavartalan biztosítása a MÁV-START feladata, álláspontom szerint a Ptk. rendelkezéseivel ellentétes, hogy a szolgáltató belső szabályzatában kizárja a teljesítésben résztvevő alvállalkozói tevékenységéért való helytállási kötelezettségét.
Mivel végső soron a vasúti tömegközlekedési közszolgáltatás zavartalan működésének biztosítása az állam feladata, szükségesnek látom olyan eljárási rend kialakítást is, amely a közszolgáltatás kiesése esetén szabályozza az azt igénybe vevőknek okozott kár megtérítését, illetve a felmerült költségek megfizetését.
Mindemellett a vizsgált ügyben a közszolgáltató – megkeresésemre adott válasza szerint – üzletszabályzatának nem a fent idézett pontjára hivatkozott, amikor a kártalanítási felelősségét kizárta, hanem az üzletszabályzat 20. §-ában foglaltakra, amely szerint: a vasúttársaság a helyjegy, illetve pótjegy díjának visszafizetése mellett köteles megtéríteni az utas kárát, ha az utas ülőhelyét helyjegy váltásával vagy más módon biztosította, és a) a közforgalmú személyszállító vonat kimarad, vagy b) a vonat a célállomásra 30 percet meghaladó késéssel érkezik meg. A MÁV-START üzletszabályzatának említett pontja megegyezik a vasúti személyszállítási szerződésekről szóló 10/1997. (I.28.) Korm. rendelet (Korm. rend.) 20. §-ában foglalt rendelkezéssel.
A közszolgáltató az igénybe vevők felmerült költségeit végül nem is az üzletszabályzatában foglaltak alapján térítette meg, hanem erről – ad hoc jellegű – eseti döntést hozott, amely szintén szűk körben – a helyettesítő közlekedési közszolgáltatást igénybevevőkre vonatkozóan – határozta meg a költségtérítésre jogosultak körét.
Álláspontom szerint a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okoz, ha a közszolgáltató az üzletszabályzatában indokolatlanul korlátozott szűk körben, illetve a vizsgált esetben nem előre kiszámítható módon biztosítja a közszolgáltatás kiesése esetére helytállási kötelezettségét, vagyis a kártalanítás (kártérítés) iránti igények érvényesíthetőségét.

Összegzés
A sztrájk a munkaharc fontos eszköze, korlátozása csak a szükségesség/arányosság alkotmányos követelményének figyelembevételével lehetséges. Ugyanakkor az ország lakosságának közszolgáltatásokkal, adott esetben közvetlenül a mozgásszabadság, közvetetten számos más alapjog gyakorlásának nélkülözhetetlen előfeltételét képező vasúti tömegközlekedési közszolgáltatással való ellátása az állam feladata. A közlekedési dolgozók sztrájkja esetén tehát felmerül az érintett alkotmányos alapjogok összeütközése, amelynek feloldása olyan állami feladat, amely gondos mérlegelésen alapuló jogalkotást igényel.
A jogalkotás során nem hagyható figyelmen kívül az a tény sem, hogy megfelelő jogérvényesítési mechanizmus hiányában erőtlen a Sztrájktv. jelenleg hatályos azon rendelkezése, amely alapján a sztrájkjog a közszolgáltatóknál csak úgy gyakorolható, hogy az a még elégséges szolgáltatás teljesítését ne gátolja. Álláspontom szerint azonban kellő körültekintéssel kell kezelni az említett rendelkezéshez fűzhető olyan jellegű szankció bevezetését is, amely a felek megegyezésének hiányában megtiltaná a munkavállalók sztrájkba lépését, ebben az esetben ugyanis a munkáltató érdekévé válik az egyezségkötés megakadályozása.
Szeretném hangsúlyozni azt is, hogy tekintettel arra, hogy a közszolgáltatók mögött az ellátási kötelezetti oldalon állam, illetve az önkormányzatok állnak, a munkavállalók követeléseinek teljesítése is sok esetben ezek közreműködésével valósulhat meg. Ezért szükséges lehet az egyeztető tárgyalások során a közszolgáltatás biztosításáért végső soron felelős állami, illetve önkormányzati fél markánsabb bevonása is. Ez egyúttal elősegítheti az elégséges szolgáltatásról való megegyezés megszületését is.
Tekintettel arra, hogy a vasúti tömegközlekedési közszolgáltatás zavartalan biztosítása állami feladat, a szabályozás kialakításának igényét veti fel az is, hogy a közszolgáltatás jogosultjai, illetve az azt ténylegesen igénybe vevők a közszolgáltatás kimaradása esetén milyen módon, milyen mértékben és kivel szemben érvényesíthetik kártalanításra, illetve kártérítésre irányuló igényeiket.

Intézkedéseim
A feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében 
– az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a MÁV-START Zrt. vezérigazgatójánál, hogy a jelentésemben kifejtettekre tekintettel vizsgálja meg annak lehetőségét, hogy a társaság üzletszabályzatának módosításával kiküszöbölhetőek-e a közszolgáltatás kiesése esetére meghatározott kártalanítás, kártérítés hiányosságaival kapcsolatosan feltárt visszásságok;
– az Obtv. 25. § alapján javaslom a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszternek, hogy fontolja meg annak lehetőségét, hogy jogszabályban kerüljön rendezésre a jogszerű sztrájkkal kapcsolatos kártalanítási (és a jogellenes sztrájkkal összefüggő kártérítési) felelősség kérdéseinek egyértelmű rendezése, különös tekintettel a lakosságot alapvetően érintő tevékenységet végző munkáltatónál zajló munkabeszüntetések esetére;
– az Obtv. 25. § alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy vizsgálja meg, jogszabályalkotással, illetve módosítással mi módon orvosolhatók a jelentésemben feltárt, az elégséges szolgáltatás biztosításával, a sztrájk jogszerűségének kérdéseivel kapcsolatos visszásságok.

Budapest, 2008. december 11.

Dr. Szabó Máté sk.