Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5642/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Csóré Erika
Az eljárás megindulása
A panaszos beadványa szerint 2007. december 2-án a BRFK e-mail címén, elektronikusan bejelentette, hogy 2007. december 17. napján, 06.00 órától 16.00 óráig terjedő időtartamban, Budapest, Erzsébet hídra demonstrációt szervez.
Bejelentésére a panaszos írásbeli választ a Budapesti Rendőr-főkapitányságtól nem kapott és a bejelentésről általa kért igazolást sem állították ki számára. Ezt 2007. december 6-án kelt, ugyancsak e-mailen eljuttatott levelében a panaszos sérelmezte az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjénél. A panasz azt is tartalmazta, hogy a Soproni Rendőrkapitányságra a panaszos már többször jelentett be e-mailen általa szervezett demonstrációt, amit a rendőri szerv írásban mindig igazolt. A panasz alapján felmerült a jogállamiság elve, a tisztességes eljáráshoz, valamint a békés gyülekezéshez való jog és annak szabad gyakorlása biztosítása sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során tájékoztatást kértem az országos rendőrfőkapitánytól.

Érintett alkotmányos jogok
Jogállamiság elve és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog. [Alk. 2. § (1)]
A békés gyülekezéshez való jog és szabad gyakorlásának biztosítása [Alk. 62. § (1)]

Alkalmazott jogszabályok
A gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény
A rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló15/1990. (V. 14.) BM rendelet
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.)

A megállapított tényállás
A panaszos a Budapesti Rendőr-főkapitányság e-mail címén, tehát elektronikusan bejelentette mikor, milyen időtartamban, hol (helyszín), milyen céllal és napirenddel szervez nyilvános rendezvényt. Bejelentésében megjelölte a résztvevők és igénybe veendő járművek tervezett számát. A bejelentés 15 nappal a rendezvény tervezett időpontja előtt történt. 
A bejelentésre a panaszos írásbeli választ a Budapesti Rendőr-főkapitányságtól nem kapott és a bejelentésről általa kért igazolást sem állították ki. Ezt három esetben, harmadszor a rendezvény előtti napon szintén e-mailben küldött levélben kifogásolta. 
Közben – ugyancsak e-mailen eljuttatott levelében – a panaszos sérelmezte az országos rendőrfőkapitánynál a bejelentésről szóló igazolás kiállításának elmaradását. Az országos főkapitánytól arra is választ várt, hogy a tervezett demonstráció e-mailen történő bejelentése, bejelentésnek minősül-e, ha annak tartalma megfelel a gyülekezésről szóló törvényben előírt feltételeknek. Ez utóbbi felvetését azzal indokolta, hogy a Soproni Rendőrkapitányságra többször jelentette be e-mailen az általa szervezett demonstrációt, amit a rendőri szerv írásban mindig igazolt is. A panaszos panaszához mellékelt egy ilyen, a Soproni Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztálya által kiállított, 2007. december 4-én kelt, 322-392-27/1/2007. ált. számú igazolást.
Az országos főkapitány megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy álláspontja szerint az egyszerű, elektronikus levélben tett bejelentés a demonstráció bejelentési kötelezettség szempontjából nem tekinthető joghatást kiváltó írásbeli bejelentésnek mivel, mint lehetséges bejelentési mód nem szerepel a gyülekezési jogról szóló törvény hatálya alá tartozó rendezvények bejelentési rendjével összefüggő, a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet 2. § (4) és (5) bekezdésekben nevesített felsorolásban. A rendelet hivatkozott rendelkezései szerint „(4) A személyesen benyújtott bejelentés átvétele, a szóbeli bejelentés jegyzőkönyvbe foglalása, hivatali munkaidő alatt a közrendvédelmi szerv, egyébként a rendőrkapitányság ügyeleti szolgálata, a fővárosban a Budapesti Rendőr-főkapitányság Központi Ügyeleti Osztálya feladata. (5) A távirati úton, illetve levélben, telefaxon, telexen érkezett bejelentést írásbeli bejelentésnek kell tekinteni.”
Előzőekről az Országos Rendőr-főkapitányság 2007. december 20-án kelt levélben tájékoztatta a panaszost. A válasz azt is tartalmazta, hogy a panaszos által 2007. december 8-án a Soproni Rendőrkapitányság e-mail címére küldött elektronikus levélben foglalt bejelentés formailag ugyan megfelelt a gyülekezési törvényben meghatározott alaki feltételeknek, de a BM rendelet alapján nincs lehetőség e-mailen demonstrációt bejelenteni. A panaszos ily módon történő bejelentésével nem jutott a hatóság (rendőri szerv) tudomására az általa tervezett demonstráció. Az elektronikus bejelentési rendszernek egyébként is problémája, hogy az ott elküldött levelek nem minősülnek hitelesnek. Az e-mail szolgáltatónál ugyanis bárki nevével vissza lehet élni, bárki nevével készíthető e-mail cím és bejelentés tehető a rendőrségre.
Az Országos Rendőr-főkapitányság rendészeti főigazgatója 2008. február 20-án kelt levélben ismét tájékoztatta a panaszost arról, hogy rendezvény egyszerű elektronikus levélben (e-mailen) történő bejelentése nem tekinthető írásbeli bejelentésnek.

A vizsgálat megállapításai
I. Mindenekelőtt a gyülekezési jogról szóló törvény 8. § (3) bekezdését, a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (továbbiakban Rtv.) 2. § (1) bekezdését, továbbá a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 1. §-át, valamint az utóbbi eljárási törvény és a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet viszonyát vizsgáltam.
1. A gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény 8. § (3) bek. szerint a közterületen tartandó rendezvény bejelentésével kapcsolatos rendőrségi eljárásra a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) az irányadó. Nem egyértelmű viszont a gyülekezésről szóló törvény szóban forgó rendelkezése abból a szempontból, hogy magára a bejelentésre (módjára, joghatására) is irányadó-e a Ket., vagy csak az azt követő eljárásra, ha a rendezvény megtartását megtiltja a rendőri szerv. 
Az Alkotmánybíróság több határozatában kitért arra, hogy „a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak a formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.”
Tehát a jogállamiság és jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága szempontjából. Csak az eljárási normák betartásával működik alkotmányosan a hatósági jogalkalmazás. A jogbiztonság megköveteli a jogszabályok olyan világos és egyértelmű fogalmazását, hogy mindenki, akit érint, tisztában lehessen a jogi helyzettel, ahhoz igazíthassa döntését és magatartását, s számolni tudjon a jogkövetkezményekkel. Ideértendő az is, hogy ki lehessen számítani a jogszabály szerint eljáró más jogalanyok és állami szervek magatartását. 
A gyülekezési jogról szóló törvény 8. § (3) bekezdéséből nem derül ki világosan sem az állampolgár (demonstrációszervező, bejelentő), sem a hatóság számára, hogy a közterületi rendezvény bejelentésével kapcsolatos eljárásban a Ket-et az eljárás melyik szakaszától kell alkalmazni: már a bejelentésre is az az irányadó, vagy csak akkor, ha a bejelentést a rendőri szerv nem veszi tudomásul, és közigazgatási határozatban megtiltja a rendezvény megtartását. 
A szóban forgó jogszabályhely e tartalmi bizonytalansága – sértve a normavilágosság követelményét – a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz. 
2. A Ket. 8. § (1) bekezdése kimondja, hogy a közigazgatási hatósági eljárásban az egyes eljárási cselekmények – törvény, kormányrendelet és önkormányzati rendelet eltérő rendelkezése hiányában – jogszabályban meghatározott módon, elektronikus úton is gyakorolhatók. Nem vitás, hogy az elektronikus út meggyorsítja az ügyintézést és lehetővé teszi az ügyfelekre nehezedő eljárási terhek csökkentését. A Ket. tehát nyitott az egyes eljárási cselekmények, illetőleg az egész ügyintézés elektronizálására.
A Ket-tel szemben, a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet 2. § (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a távirati úton, illetve levélben, telefaxon, telexen érkezett bejelentést írásbeli bejelentésnek kell tekinteni. A rendelkezés tehát nem tartalmazza az e-mailen való bejelentési lehetőséget. Nem is tartalmazhatja, mivel 1990-ben – a BM rendelet megalkotásakor – ez még szóba sem kerülhetett. 
A jogszabályok valóságos tartalma nem mindig az, amit az adott esetben alkalmazandó norma szövege tartalmaz. A jog ugyanis rendszerként működik, amelyben az egyes normák nehezen érthetők meg a háttér ismerete nélkül. A vizsgált esetben a BM rendelet hivatkozott szakasza a hatályos szöveggel – véleményem szerint – egyáltalán nem alkalmazható, értelmezés útján, a jogalkotó akarata valóságos tartalmának feltárásával azonban nyilvánvalóvá tehető, hogy hogyan hajtható végre a norma 2. § (5) bekezdése, vagyis az e-mailen történő bejelentési mód tekinthető-e a rendezvény írásbeli, joghatással bíró bejelentésnek.
Ebben a megközelítésben tehát kérdés, hogy a BM rendelet 2. § (5) bekezdése valóban szó szerint értelmezendő-e. A jogalkotói akarat feltárásakor – a történeti értelmezés keretében – nem elegendő a megalkotáskor fennálló helyzetet adottnak tekinteni, hiszen a jogalkotó a későbbiekben is módosíthatja egy adott kérdésben a felfogását. Teheti ezt kifejezetten, vagyis a vizsgált szöveg megváltoztatásával, de – éppen a rendszertani követelményekre tekintettel – más jogszabályokon keresztül is. Ez azt jelenti, hogy az 1990-ben elfogadott, a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló BM rendeletet a később elfogadott és hatályba lépett, a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvénnyel (Ket.) – mint magasabb rendű jogszabállyal is – összhangban kell értelmezni és alkalmazni. 
A Ket-nek fontos alapelve az elektronikus ügyintézési lehetőség, amely az ügyfelek – jelen esetben a demonstrációt bejelentő (szervező) – távolléte mellett zajlik. Ez előzetes regisztrációt feltételez, amely vagy elektronikus aláírással vagy ügyfélkapu létesítésével történhet. Álláspontom szerint az egyszerűbb mód az utóbbi, tehát az ügyfélkapu igénybevétele, amelyhez a kódot a központi elektronikus szolgáltató rendszeren keresztül a hatóságtól – esetünkben ez a rendőrhatóság – lehet kérni.
Az ügyfélkapun keresztül az ügyintézés joghatályosan végezhető, tehát a demonstráció bejelentése is. A rendezvény bejelentője az ügyfélkapun keresztül azonban csak úgy léphet kapcsolatba a rendőri szervvel, ha az már végez elektronikus ügyintézést a központi elektronikus szolgáltató rendszeren, vagy a rendőri szerv saját honapján keresztül. Ha a rendőrhatóság saját honlapján biztosíthatja az elektronikus ügyintézési lehetőséget, tájékoztatást kell adnia a saját információs felületén (honlapján) a központi elektronikus szolgáltató rendszeren elérhető szolgáltatásokról is. (Megjegyzem ezek kötelező kialakítására nyitva álló határidő még nem járt le.)
A Ket.-ben megfogalmazott eljárási alapelv az is, hogy „A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja. A közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.” (Ket. 1. § (1) és (2) bekezdések). Ennek figyelmen kívül hagyása a jogállamiság és a jogbiztonság követelményének sérelmét okozza.
Nem lehet elfelejteni azt sem, hogy az Rtv. 2. § (1) bekezdése szerint a rendőrség kiemelt feladata közé tartozik az emberi jogok védelme. Az Rtv. ezt így fogalmazza meg: „A Rendőrség … óvja az ember jogait.” Véleményem szerint e feladatának nem tesz eleget a rendőri szerv, ha a demonstráció elektronikus úton történő bejelentését úgy tekinti, mintha „nem történt volna semmi”. Ezzel ugyanis korlátozhatja a gyülekezési jogot és annak szabad gyakorlását.
A gyülekezési jog és az igazgatási-rendészeti szabályok viszonyáról Rényi József már 1900-ban helyesen írta le: „Irányadó elvként  …azt kell tartanunk, hogy az általános rendőri szabályoknak (törvényeknek, rendeleteknek) nem tulajdonítható oly hatály, hogy azok révén a gyülekezeti jogról szóló törvények stb., s egyáltalán a „gyülekezeti jog“ által a gyülekezeteknek adott kedvezményezettebb, biztosítottabb helyzet megszoríttassék, az így adott gyülekezési szabadság …szűkebbre szoríttassék“ (Rényi,1900: A gyülekezeti jog, Lampei Róbert kiadó, Budapest). 
A gyülekezési joggal összefüggésben 1992-ben, a Rendészeti Kutatóintézet által lefolytatott, széles körben elvégzett történeti és összehasonlító vizsgálat eredményét összefoglaló tanulmányában pedig dr. Szikinger István úgy fogalmazott, hogy „a közterületi rendezvények bejelentése fontos, de formai kellék“.
Előzőekből számomra az következik, hogy egy rendezvény írásbeli bejelentésének módja olyan formai követelmény, amely önmagában nem indokolhatja, nem teheti megalapozottá azt, hogy az elektronikus úton történt bejelentést a rendőri szerv ne tekintse joghatást kiváltó írásbeli bejelentésnek.
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőri szerv azon eljárása, amelynek során a közterületen tartandó rendezvény elektronikus bejelentésére azért nem válaszol, avagy a bejelentésről azért nem szerez tudomást, mert a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet alkalmazásakor nincs tekintettel a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény, valamint a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény – mint magasabb rendű és időben később hatályba lépett jogszabályok – vonatkozó rendelkezéseire, sérti a jogállamiság elvét, az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozza magában.

II. Vizsgálatom kiterjedt a közterületen tartandó rendezvény elektronikus úton történt bejelentésének egyes rendőri szervek által történő intézése gyakorlatának értékelésére is.
1. Először néhány ország témával kapcsolatos gyakorlatát tekintettem át. Választásom a német, az osztrák és az angol gyakorlatra esett. 
Németországban a szabadtéri gyülekezést, felvonulást főszabályként írásban kell bejelenteni az illetékes hatósághoz (ez az önkormányzat, bizonyos esetekben a rendőrség). Lehetőség van azonban e-mailen, vagy faxon való bejelentésre is. Sőt, segélyhívó számon is bejelenthető a gyülekezés. Ez utóbbi az ún. gyors reagálású gyülekezésre vonatkozik (Eilverssamlung), amelyről akkor lehet szó, ha egy szervezett rendezvény határidőben történő bejelentésére – a szervezőkön kívülálló okból – már nincs mód, azonban a gyülekezési jog lényeges tartalmának korlátozásához vezethetne, ha a rendezvényt nem lehetne megtartani.
Ausztriában írásbeliséghez kötött a gyülekezés bejelentése. A bejelentésnek legkésőbb a gyülekezés tervezett időpontját megelőző 24 órán belül a hatósághoz meg kell érkeznie.
Angliában a felvonulásokat írásban kell a rendőrségnek bejelenteni.
Megállapítható tehát, hogy az egyes országok gyakorlata abban megegyezik, hogy a gyülekezést írásban kell bejelenteni, de a nemzeti sajátosságok is érvényesülnek.
2. A panasz és mellékletei, valamint az országos rendőrfőkapitány tájékoztatója megegyezően tartalmazta azt, hogy a Soproni Rendőrkapitányságra a panaszos 2007. december 4-én 09.42 órakor e-mailen tett azon bejelentését, miszerint 2007. december 17-én 07.00 óra és 16.00 óra közötti időszakban, a 84. sz. főúton – Kópháza helyiségjelző táblától 500 méterre Nagycenk irányában, félpályás lezárással – demonstrációt tart, a rendőri szerv tudomásul vette és a bejelentésről igazolást is kiállított. Ezért ezt az állítást tényként fogadtam el. Valósnak fogadtam el azt is, hogy a BRFK nem tekintette joghatást kiváltó írásbeli bejelentésnek – nem is reagált rá – a panaszos 2007. december 2-án elektronikusan tett bejelentését arról, hogy 2007. december 17. napján, 06.00 órától 16.00 óráig terjedő időtartamban, Budapest, Erzsébet hídra demonstrációt szervez. Ez utóbbi álláspontot az országos rendőri szerv is támogatta azon indokkal, hogy – figyelemmel a jelentésemben már hivatkozott BM rendeletre – a panaszos ily módon történő bejelentésével nem jutott a hatóság (rendőri szerv) tudomására az általa szerveződő demonstráció.
Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint a jogállamiság elvéből folyó alapvető követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket (56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454., 456.). Úgy gondolom nem vitatható, ha ezen alkotmánybírósági érvelést a rendőri szervek figyelmen kívül hagyják, gyakorlatuk nem felel meg a jogállam elvárásainak.
Megállapítható tehát, hogy ma egyes rendőri szervek nem, mások azonban elismerik a demonstráció elektronikus úton való bejelentésének joghatását, és tudomásul veszik a a közterületen tartandó rendezvény bejelentését. Az, hogy a rendőri szervek az e-mailen való bejelentés tekintetében eltérő gyakorlatot követnek annak joghatása megítélése és így döntésük végeredménye szempontjából, a jogállam keretein belül – álláspontom szerint – megengedhetetlen. Az eltérő gyakorlat sérti a jogállamiság elvét és az abból levezethető jogbiztonság követelményét.
A főkapitány tájékoztatója alapján természetesen felmerül az a kérdés is, hogy egyedül az e-mail címmel lehet visszaélni? Személyes kontaktust ugyanis ugyanúgy nem lehet teremteni távirat, levél, telefax, telex útján (amit a BM rendelet felsorol), mint e-mailen. Ugyanakkor az e-mailen történt bejelentés valódisága, hitelessége ugyanúgy ellenőrizhető, mint az egyéb módon való bejelentésé. Ez viszont olyan adatvédelmi kérdés, amelyet általános ombudsmanként – tekintettel arra, hogy az nem képezte a panasz tárgyát – nem vizsgáltam, így ilyen megállapításokat jelentésem nem tartalmaz.

III. Vizsgálatomat kiterjesztettem arra is, hogy a panaszos BRFK-ra elektronikus úton tett bejelentése alapján a rendőri szervnek hogyan kellett volna eljárnia?
A tisztességes eljáráshoz való jog követelményéből indultam ki, ami – bár az Alkotmány nem deklarálja – az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósági eljáráshoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog (315/E/2003. AB határozat). A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság rámutatott arra is, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. (6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat). 
A tisztességes eljárás követelményének a közterületen tartandó rendezvénynek panaszos elektronikus úton történt bejelentésével összefüggésben is érvényesülni kellett volna. Figyelemmel jelentésem II/2. pontjában rögzítettekre – vagyis, hogy a BRFK nem fogadta el a panaszos bejelentését joghatást kiváltó írásbeli bejelentésnek – megállapítottam, hogy a rendőri szerv, azzal, hogy a bejelentésre egyáltalán nem reagált, megsértette a tisztességes eljáráshoz való jogot.
Elfogadhatatlannak tartom – és erre már jelentésem I/2. pontjában is utaltam, amikor kifejtettem, hogy „egy rendezvény írásbeli bejelentésének módja olyan formai követelmény, amely önmagában nem indokolhatja, nem teheti megalapozottá azt, hogy az elektronikus úton történt bejelentést a rendőri szerv ne tekintse joghatást kiváltó írásbeli bejelentésnek” – az országos rendőrfőkapitány azon álláspontját, miszerint a panaszos elektronikus úton történő bejelentésével nem jutott a rendőrhatóság tudomására az általa szervezendő demonstráció. Úgy vélem ugyanis, hogy a BRFK akkor járt volna el helyesen, ha az elektronikus bejelentés regisztrálását (elolvasását) követően a 15/1990. (V. 14.) BM rendelet 3. §-t alkalmazta volna. E jogszabályhely rendelkezik a hiánypótlással kapcsolatos szabályokról. A szerint, ha a rendőrség a bejelentésből megállapítja, hogy az nem tartalmazza, vagy hiányosan tartalmazza a gyülekezési törvény 7. §-ában előírt adatokat, akkor a közrendvédelmi szerv felhívja a szervező (bejelentő, jelen esetünkben panaszos) figyelmét, határidő megjelölésével, a hiány pótlására. Ezt attól függetlenül meg kellett volna tennie, hogy önmagához a bejelentéshez sem fűzött joghatást, hiszen a hiánypótlásra felhívásban az is szerepelhetett volna, hogy ha a bejelentő (panaszos) bejelentését fenntartja, azt terjessze elő újra a rendőri szerv által joghatással bíró módon, vagyis távirati úton, levélben, telefaxon, vagy telexen. Ezzel elkerülhető lett volna, hogy a BRFK a tisztességes eljáráshoz való jog követelményét ily módon is figyelmen kívül hagyva – áttételesen (közvetve) –, a békés gyülekezési jog szabad gyakorlása biztosítását veszélyeztesse. 

Intézkedéseim
A vizsgálat során feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni megszüntetése, illetve megelőzése érdekében, 
– az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy fontolja meg a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény 8. § (3) bekezdése olyan módosításának, illetve kiegészítésének soron kívüli kezdeményezését, amelyből a demonstráció bejelentője (szervezője) és az azt elbíráló hatóság számára is egyértelműen megállapítható, hogy a közterületi rendezvény bejelentésével kapcsolatos eljárásban a Ket. szabályait az eljárás melyik szakaszától kell alkalmazni (már a bejelentésre is irányadó, vagy csak akkor, ha a bejelentést a rendőri szerv nem veszi tudomásul, és közigazgatási határozatban megtiltja a rendezvény megtartását).
– az Obtv. 20. §-a alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy az egységes rendőri jogalkalmazás biztosítása érdekében tegye meg az általa indokoltnak és megalapozottnak tartott intézkedéseket ahhoz, hogy közterületi rendezvény bármilyen módon történő bejelentése alapján követendő rendőri eljárás – az önkényes eljárásnak és a békés gyülekezési jog szabad gyakorlása biztosítása veszélyeztetésének még a látszatát is kizárva – megfeleljen a jogállamiság és a jogbiztonság, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog követelményeinek. 

Budapest, 2008. június 30.

Dr. Szabó Máté sk.