Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5112/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Borza Beáta
dr. Szilágyi Júlia
Az eljárás megindulása
A sajtóból szereztem tudomást arról, hogy a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályán, 2007. 11. 12-ről 13-ra virradó éjszaka az egyik férfi beteg olyan súlyosan bántalmazta idős betegtársát, hogy az a helyszínen belehalt sérüléseibe. Az eset körülményeit a BRFK Bűnügyi Főosztálya szakértők bevonásával vizsgálta. Halált okozó testi sértés bűntette elkövetésének megalapozott gyanúja miatt indítottak eljárást a gyanúsított 35 éves hajléktalan férfi ellen.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján hivatalból vizsgálatot indítottam, tekintettel arra, hogy az egészségügyi intézményben történtek több, az eseményben részt vevő, illetve érintett – beteg, egészségügyi szakszemélyzet, orvos – alkotmányos jogainak sérelmét vetette fel. Kiemelten vizsgáltam, hogy az adott helyzetben milyen határig érvényesíthető/érvényesítendő a veszélyeztető és/vagy közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsító pszichiátriai betegnek az Alkotmány 55. §-ban biztosított személyi szabadsághoz fűződő joga, illetve, hogy e jog tekintetében, mikor és milyen feltételek fennállása esetén, továbbá milyen módon jelent korlátot a közösség – ebben az esetben a pszichiátriai osztály betegei és személyzete – alkotmányos joga az élethez, a biztonsághoz, és a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Vizsgáltam továbbá, hogy a pszichiátriai ellátó intézmény személyi és tárgyi feltételei elégségesek-e a szükséges intézkedésekre (megfelelő elkülönítés és őrzés), illetve, hogy az adott jogszabályi háttér (a rendőrségi beavatkozás megtagadása bűncselekmény hiányára való hivatkozással) ad(hat)-e olyan támpontokat, amely segíti, és nem hátráltatja a kiélezett helyzetben intézkedő rendőrt, orvost.
Vizsgálatom kitért arra is, hogy egyedi esetről van-e szó, melyben az egyéni felelősök megállapíthatóak és felelősségre vonhatók, avagy a pszichiátriai ellátó rendszer működése részben vagy egészben (a tárgyi, személyi és jogi feltételek tekintetében egyaránt) hibás, amely önmagában is involválja az efféle szélsőséges eseteket. Ez utóbbi esetben azt kell mérlegelni, hogy az egyéni felelősség megállapítása nem az ellátó rendszer diszfunkcionalitásának elkendőzését jelenti-e, mely azonban ugyancsak veszélyt jelenthet a pszichiátriai osztályokon.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
– A jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bek.)
– Az élethez, emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” (Alkotmány 54. § (1) bek.)
– A személyes szabadsághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. (Alkotmány 55. § (1) bek.)
– Egészséghez való jog: „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.” (Alkotmány  70/D. § (1) bek.)

Az ügy jogszabályi háttere
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről – X. fejezet (Eütv.)
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.)
3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
60/2003. (X. 20.) ESzCsM. rendelet az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről
60/2004. (VII. 6.) ESzCsM rendelet a pszichiátriai betegek intézeti felvételének és az ellátásuk során alkalmazható korlátozó intézkedések szabályairól

A vizsgálat során feltárt tények
A vizsgálat során felkértem a Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályának osztályvezető főorvosát, hogy tájékoztasson az osztályon történtekről, egyidejűleg küldje meg a vonatkozó dokumentumok másolatait. Ezt követően munkatársaim helyszíni vizsgálat során tájékozódtak az osztály tárgyi és személyi adottságairól.
A megvizsgált dokumentumok: 
– A hajléktalan beteg kórrajza, és kezelésének leírása, amit a kórlefolyás (decursus) tartalmaz.
– A Szent János Kórház orvos-igazgatójának jelentése a Budapest Főváros Önkormányzatának Főpolgármesteri Hivatala Egészségügyi Ügyosztály vezetőjének.
– A beteg elmeorvos szakértői vizsgálatának lelete.
– A pszichiátriai osztály főorvosának összefoglalója és véleménye.
Tekintettel arra, hogy a pontos tényállás az alább részletezett dokumentumok tartalmából egyértelműen megállapítható, azokat további kiegészítések nélkül adom közre:

1.1. Részletek a beteg kórrajzából:
Felvétel: 2007. 11. 01.  Távozás: 2007. 11. 13.
Jelen felvétele: Rohammentő és rendőrség kíséri be a hajléktalan beteget KÁNY számos elosztás alapján I. kerületi rendőrségről zavart és agitált (nyugtalan) állapot miatt. Bírói szemlére kötelezett.
Anamnesis: „Mentősök, és a rendőrség elmondja, hogy a beteget közterületről szállították be, mert a forgalmat irányította, ahol nem működtek a lámpák, majd beszélgetett egy csatornafedővel és össze is veszett vele. Idefelé minden ajtónak előre köszönt. Rendőrség szerint volt már priusza testi sértés miatt, de jelenleg nem körözik. Mindvégig békésen viselkedett, csak hangosan és teljesen összefüggéstelenül beszél. (…)”
Exploráció: "Segédrendőr vagyok, Debrecenben születtem, bihari vagyok, nem működtek a lámpák, segítettem irányítani. Hajléktalan vagyok, de nincs útlevelem, állítólag határsértés miatt. Milyen évet írunk? 2 meg 7 az 20. Milyen évszak? Nekem nyár van. Húsvét, vagy „halottaknapja”, nem tudom, egy néni azt mondta, csütörtök van, és minden nap „halottaknapja”, mert mindig meghalnak a 100 évesek. Engem a Naprendszer irányít, ezért minden órában más a színem." (…)
Pszichés státus: Éber, pszichotikusan alterált tudat. Figyelem felkelthető, nehezen terelhető, nem rögzíthető. Vizuális hallucinációkra utaló jel: tárgyakkal beszélget. Gondolkodása normotempójú, inkoherens (összefüggéstelen), befolyásoltatásos téveszme explorálható. Hangulata közepes fekvésben, szorongásra utaló jel nincs. Öngyilkossági szándékot tagad. Átlagos tempójú psychomotorium. Magatartása agitált, de verbálisan (szóban) irányítható. Külleme elhanyagolt, koszos.

1.2. Kórlefolyás a dekurzus alapján:
2007. 11. 02. Osztályról ma reggel eltűnt.
Tekintettel veszélyeztető magatartására rendőrség felé jelentettük.
2007. 11. 04. Mentő hozza vissza az osztályra reggel 8-kor, melyet az érdi rendőrségről hívtak, miután oda bement, hogy rosszul van.
2-2 amp. Haloperidol és Rivotril inj-t kap i.m. Utána átmenetileg megnyugszik. 
2007. 11. 05. Reggel az osztályt ismét elhagyta (…). Rendőrséget értesítettük, délben rendőrök hozzák vissza. Nyugtalan, káromkodik, segítséggel tudjuk a 3 amp. Haloperidol, és 3 mg. Rivotrilt injekciót beadni. Lassan megnyugszik, elalszik.  
2007. 11. 06. 2x3 amp. Haloperidol és 2x3 mg. Rivotril i.m. mellett egész nap ébren van, nyugtalan, szétesett tudatállapotú, kötekedik a nővérekkel, betegtársakkal, trágár, igen nehezen irányítható.
2007. 11. 07. Egész reggel ordítozik, fenyegetőzik, káromkodik, a beadott injekció hatástalan. Az újabb injekció beadás után egy ideig irányíthatóbb, de délután ismét nyugtalan, agresszív, magatehetetlen betegtársát fojtogatja a kórteremben, a személyzet megölésével fenyegetőzik. Éjszaka a megismételt injekciótól alszik. 
2007. 11. 08. Reggel az injekció adagja megemelve, de ez az adag is hatástalan. Megismételt injekció hatására fokozatosan elcsöndesedik, majd az esti órákban elalszik. 
2007. 11. 09. Az éjszakát átaludta, reggel spontán ébred. Nyugodtabb, az injekciót nem akarja elfogadni, a tablettát beveszi, így 10 órakor 2 tabletta Haloperidolt és 2 tabletta Rivotrilt kap. Két óra múlva ő maga kér nyugtatót. Ingerült, agitált, ordítozik, fenyegetőzik. Mivel a tabletták hatástalanok, injekciót kap megint. Ennek ellenére egyre irritáltabb, ezért ebéd után 5 férfi kolléga és az osztályvezető főorvos segítségével fizikailag rögzítik, és várják a nyugtató hatását.
A következő 2 órában azonban semmi változás, így még rögzített állapotában, infúzióban kap 3 amp. Haloperidolt. Változás semmi, az infusiót kitépi, az állványt felborítja, kötéseit felszaggatja. Újra rögzítjük, az infúzió lefolyik. Újabb 500 ml. Ringerben újabb 3 amp. Haloperidol + 3 mg. Rivotril bekötve, azonban 1/4 óra után kiszabadul rögzítéseiből, a szíjakat egyszerűen szétszaggatja, szobájában járkál, szitkozódik, fenyegetőzik. A szobából a betegeket ágyastól kihozzuk, biztonságba próbáljuk helyezni. 
„Közben hívom a segélyszámot a rendőrségen, ahonnan a rendőr telefonban gúnyosan elutasít, mondatom közepén a mentőkhöz kapcsol. A mentős kollega telefonon ugyancsak elutasítja a segítséget, megadja az IMEI telefonszámát, hogy onnan kérjek segítséget. Két számon hívom őket, sehol nem veszik fel. Ekkor hívom az osztályvezető főorvost telefonon, aki a XII. kerületi Rendőrkapitányságról próbál segítséget kérni, miután a kórházigazgató ugyancsak nem tud érdemi tanáccsal szolgálni. Kb. egy óra múlva – 19 órakor 4 rendőr jön az osztályra, konstatálják a helyzetet, de intézkedni ők sem tudnak.” 
A beteget rendőri segítséggel ismét rögzítik fizikailag, és újabb infúziót kap, melybe megismétlik a korábbi gyógyszereket. A beteg továbbra is ébren van, kiabál, időnként rángatja rögzítéseit.
A rendkívül nagymennyiségű gyógyszer miatt biztonsági intézkedések történnek – ellenszerek, infúzió és lélegeztető felszerelés, szoros megfigyelés, légzés-pulsus kontroll.
2007. 11. 11. Délig alszik, miután gyógyszereit megkapja irányítható, várja, hogy hazaengedjék. A nap folyamán békés, irányítható, probléma nem adódik vele.
2007. 11. 12. 01: 20: Nővér lélekszakadva rohan, hogy azonnal menjek, mert a beteg rátámadt egy idős betegre, és az meghalt. Földszintre érve a páciens egykedvűen üldögél a folyosó elején kihelyezett székeken. 
Az elhunyt vizsgálata, halál bekövetkeztének megállapítása megtörtént, nyomokat nem bántják.
A beteg ágyán ülve folyamatosan beszél. 3 amp. Haloperidol, 3 amp. Rivotril injekciót előkészítenek, és azt fontolgatják, hogyan közelítsék meg a beteget. 
Közben a rendőrség első csoportja megérkezik, ágyához bilincselik a beteget. Azért, hogy a beteg kihallgatható legyen, nem kap nyugtatót (…). 
Délelőtt éber, nyugodt, az őt őrző rendőrrel beszélget. A mai napon 12.45-kor a helyszínen történő bírói végzés alapján fent nevezettet előzetes letartóztatásba helyezték. Tekintettel az előzetes letartóztatásra, valamint a pszichiátriai szakvéleményre, előzetes megbeszélés alapján az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetbe helyezzük át. 

1.3 Részlet az igazságügyi elmeszakértő vizsgálatának leletéből:
Vélemény: 
A meglévő előzményi dokumentáció alapján megállapítható, hogy a beteg tudatzavart állapotban szállították 2007. 11. 01-én a pszichiátriai osztályra, ott felvételekor a feltett kérdésekre bizarr, inadequat (nem odaillő) válaszokat adott. Gondolkodása inkoherens (összefüggéstelen), befolyásoltatásos téveszméket hangoztat, magatartása agitált (nyugtalan) volt. 
(…) A fentiekre tekintettel nevezettnél kóros elmeállapot áll fenn, a kóros elmeállapothoz vezető pszichiátriai megbetegedés megállapításához szükséges nevezett elmemegfigyelése – mielőbb az IMEI-be történő szállítása.
Az igazságügyi elmeszakértő véleményének és javaslatának idézése azért vált szükségessé, mert a helyszíni vizsgálat keretében eljáró bíróság e szakvéleményre támaszkodva utalta be a pácienst az IMEI-be.

1.4. Részlet a Szent János Kórház orvos-igazgatójának a Budapest Főváros Önkormányzatának Főpolgármesteri Hivatala Egészségügyi Ügyosztály vezetőjének írt jelentéséből.
"2007. november 09-én, pénteken 18h 05 perckor értesített a Pszichiátriai Osztály főorvosa, hogy az osztályon a délutáni műszakban dolgozó orvos rendkívüli eseményt jelentett. A rendkívüli esemény során, az osztályon kezelni próbált beteg fenyegető magatartást tanúsított, az alkalmazott nagy dózisú gyógyszerek ellenére verbálisan fenyegette az osztály dolgozóit, valamint környezetét. Az intézkedés során kiürítették az egyik kórtermet annak érdekében, hogy a beteget el lehessen látni, azonban a személyzet minden kezelési próbálkozása mellett a beteget nem lehetett megnyugtatni, illetve megközelíteni. Az osztályos orvos tájékoztatása szerint hívta a rendőrséget, ahol azonnal a mentőkhöz kapcsolták, akik megtagadták a segítségnyújtást. Az osztályvezető főorvos segítséget kért, mivel az osztály nem tudta az egészségügyi ellátást biztosítani, és uralni a páciens agresszív viselkedését. Arra kértem a Főorvos Urat, hogy próbáljon ismételten a rendőrségtől segítséget kérni. Ezt követően felhívta a Bp. XII. kerület Rendőrkapitányságot, ahol jelezte a problémát. A rendőrség még aznap az esti órákban – kb. 19 órakor Pszichiátriai Osztályra kiszállt. Azt kértük a kiszálló rendőröktől, hogyha már nem tudják elvinni biztonságos helyszínre, akkor maradjon egy rendőr segítségként a beteg mellett. Az intézkedő rendőr elmondása szerint – azt, hogy elszállítsák, illetve a helyszínen maradjanak védelmet biztosítani – a szolgálati szabályzatuk nem teszi lehetővé. Ezért a rendőrök segítettek a beteget rögzíteni, de nem maradtak a helyszínen. Ezt követően kértük, hogy az intézkedő rendőr írja le a történteket, de erre az volt a válasz, hogy nem teheti, kérje el a kórház a rendőrségtől az intézkedés jegyzőkönyvét.”

1.5. Részletek a Szent János Kórház Pszichiátriai Osztály főorvosának tájékoztatójából:
„2001 óta mai napig évente körülbelül 2000 felvétel történik, 6 év alatt ez kb. 12 ezer felvételt jelentett. (…).
12 ezer ellátott eset kapcsán – a jelen esetet is beleszámolva – összesen 2 alkalommal fordult elő, hogy az osztályunkon megfigyelés és/vagy kezelés alatt álló pácienshez rendőri őrizetet kértünk. (…) 
Ennek alapján tehát, csak kivételesen ritka alkalmanként fordult elő, hogy pszichiátriai osztályunk ellátó rendszere nem volt képes megbirkózni a súlyosan veszélyeztető és violens (támadó) magatartást tanúsító pszichiátriai tüneteket mutató pácienssel. (…)
A páciens magatartásában halmozottan jelentkező, kezelésre nem reagáló, agresszív kirohanások miatt 2007. november 9-én, telefonon beszéltem a XII. kerületi Rendőrkapitányság ügyeletesével, aki kérésemre 4 intézkedő rendőrt irányított a helyszínre. A törvényi lehetőségek, valamint annak ismeretében, hogy milyen feltételekkel lehet az igazságügyi elmemegfigyelőben való elhelyezést végrehajtani (bírói végzés esetén) kértük a rendőri segítséget. A helyszínen lévő rendőrökkel, az itt tartózkodó főorvos mellett, telefonon magam is beszéltem és jeleztem nekik, hogy rendkívüli, az egészségügyi ellátórendszerben számunkra nem kezelhető eseményről van szó, amelyben nem csak az osztályon tartózkodó pszichiátriai betegek, hanem a pácienst ellátni próbáló egészségügyi személyzet is folyamatos és tartós veszélynek van kitéve. (…)
Ehhez hozzátartozik, hogy a páciens igen erős fizikumú férfi, aki a korábban az egészségügyi törvény szerint alkalmazott korlátozó eszközöket egyszerűen megsemmisítette fizikai erejével. Ezért arra kértem az intézkedő rendőrt, amennyiben ez a cselekedetsor nem minősíthető bűncselekmény alapos gyanújának (függetlenül attól, hogy ez betegsége következménye-e), akkor legyen szíves a helyszínen tartózkodással az egészségügyi dolgozók és a betegek biztonságát biztosítani. (…)
Azt is jeleztem telefonon, hogy az eddigi orvosi gyakorlatomat figyelembe véve, attól tartok, hogy a páciens súlyosan bántalmazni fogja környezetét, amelynek kivédésére a szakmai szabályzatban előírt gyógyszermennyiség növelése, további fizikai korlátozás, verbalis befolyásolás lehetőségei kimerültek, ahogy ezt már az orvos-igazgatónak is jeleztük a szolgálati út betartásával. (…)
Pácienst intenzíven és folyamatosan figyeltük a lehetőségeink adta korlátokon belül. Az osztály működés rendjében előírt éjszakai óránkénti nővérellenőrzést is fél órás periódusra változtattuk. (…)
Annak ellenére, hogy a pszichiátriai osztály korszerűsítése megtörtént, sem az osztály felszereltsége, sem az infrastruktúrája nem alkalmas és nem képes – beleértve a személyzet fizikai kapacitását is – ilyen extrém módon agresszív és violens páciens ellátására. (…)
A beteg ellátását a személyzet egyetlen egy tagja sem tagadta meg, annak ellenére sem, hogy folyamatosan a páciens fenyegetőzése és verbális agressziója mellett dolgoztak.
Az ez idáig fel nem derített haláleset bekövetkezte után mind a három, éjszakai szolgálatot teljesítő nővér, valamint az ügyeleti szolgálatos orvos nagyfokú pszichotraumát szenvedett el, amelynek ellátásáról az ápolási vezetéssel külön gondoskodnunk kellett. (…)
Véleményem szerint a súlyosan violens pszichiátriai betegek ellátása Magyarországon nem megoldott. Ezen többszörösen hátrányos helyzetű betegcsoportban igen gyakori a hajléktalanság, a munkanélküliség, a tartósan kezeletlen pszichiátriai betegség és/vagy alkohol és drogfüggőség, a disszociatív (antiszociális) személyiségzavar, valamint a hagyományos kezelési eljárásokkal szembeni terápiás rezisztencia. (…)
Meglátásom szerint ennek a szűk, de nagyon problematikus populációnak az ellátását, a megelőzést, a szociális, igazságszolgáltatási, jogi, valamint egészségügyi kezelési feltételeit az államnak szükséges megteremtenie, akár úgy, hogy az állam az érintett szolgáltatókat, mint fenntartót segíti és támogatja magas biztonságú ellátó és kezelő egységek létrehozásában. Egy ilyen egység felállítása igen költséges, és a fenntartók számára a jelenlegi finanszírozású egészségügyi rendszerben, csak nagy veszteséggel lenne működtethető.
Mivel az ilyen ellátásra rászoruló populáció nagy valószínűséggel biztosítással sem rendelkezik, és vélhetően nem is fog rendelkezni, valamint jelenleg ennek jogi háttere sem biztosított, ezért a jogi háttér megteremtése mellett olyan speciális részlegeket, vagy inkább önálló ellátó intézetet, osztályt szükséges létrehozni, ahol az ellátás tárgyi, biztonsági, személyzeti, financiális, stb. feltételeit ki lehet alakítani.”

1.6 Részletek dr. Tóth Gábor r. dandártábornok – BRFK – jelentéséből
„2007. november 2-án 13 óra 15 perc körüli időben a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai dr. Dömötör Eszter – V. V. eltűnése miatt tett – bejelentése alapján jelentek meg a Szent János Kórház Pszichiátriai osztályán, ahol a bejelentő elmondta a rendőröknek, hogy a pszichiátriai osztályon kezelt V. V. 9 óra körüli időben engedély nélkül távozott a kórház területéről. A bejelentő arról is tájékoztatta a rendőröket, hogy V. V. gyógyszeres kezelés alatt álló ön- és közveszélyes skizofrén beteg. (…)
Az eltűnése miatt személykörözés hatálya alatt álló V. V. elfogására, és a Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályára történő visszaszállítására 2007. november 5-én került sor. (…)
2007. november 9-én 19 óra 10 perc körüli időben a pszichiátriai osztály beosztottjai azért kértek rendőri segítséget, mert nevezett nem engedte beadatni magának gyógyszerét, és az ott dolgozókkal, és betegekkel szemben agresszíven viselkedett. A rendőrök közölték a beteggel, hogy az orvos injekciós tűvel gyógyszeres kezelést fog rajta végrehajtani. Ebbe a beteg beleegyezett, a kezelés során kényszerintézkedésre nem került sor, csupán a kezelés lefolyását biztosították a rendőrök. (…)”
2007. november 12-én 01.20 óra körüli időben érkezett halált okozó testi sértésről bejelentés. A kiérkező rendőrök elfogták és megbilincselték V. V. beteget. Másnap, a mindvégig rendőri felügyelet (őrzés) alatt lévő beteget igazságügyi elmeszakértő vizsgálta, majd elhelyezték az IMEI-ben.
„Vizsgálatom során megállapítást nyert, hogy a pszichiátriai osztály bejelentésére a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság mindhárom esetben az esetkört szabályozó alábbi jogszabályoknak megfelelően jogszerűen és szakszerűen intézkedtek. Az intézkedő rendőrök kiérkezésüket követően egyik esetben sem tagadták meg a segítségnyújtást. (…)
Az Rtv. – intézkedéskor hatályban lévő – 13. § (1) bekezdése szerint a rendőr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetőleg hoznak tudomására, amely rendőri beavatkozást igényel. (…)
Az Rtv. 37. §-ának b) pontja szerint a rendőr sz önveszélyes állapot vagy a személyeket, illetőleg az anyagi javakat közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet megszüntetése érdekében intézkedik az önmagát vagy mást veszélyeztető állapotban lévő személy orvosi vizsgálatára, és közreműködik az egészségügyi intézetbe történő szállításában.
A vizsgált intézkedéskor hatályban lévő Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 22. § (1) bekezdése szerint az önmaga vagy mások életét, testi épségét, vagyonát veszélyeztető állapotban lévő személyt a rendőr intézkedésekor megakadályozza abban, hogy kárt vagy sérülést okozzon, ennek érdekében a rendőr szükség esetén kényszerítő eszközt alkalmazhat.
A fenti idézett jogszabályok rendelkezései alapján megállapítható, hogy a rendőr intézkedik az ön, és közveszélyes állapotban lévő személy orvosi ellátására, tehát például az elmeállapota miatt orvosi kezelésre szoruló beteg pszichiátriai osztályra – mentővel történő – szállításában működik közre. A pszichiátriai osztályon rendelkezésre kell állnia megfelelő személyzetnek, felszerelésnek, eszköznek (ápoló, kényszerzubbony, megfelelő leszíjazó eszközök, nyugtatók, stb.), melyekkel a beteget kezelik. Az ilyen jellegű intézkedések során tulajdonképpen a rendőr „kér segítséget” az egészségügyi intézménytől, mivel a beteg állapotának megfelelő ellátáshoz ott van lehetőség, ezért nem rendőrségi fogdára szállítják a pszichiátriai kezelésre szorulókat.”

A vizsgálat megállapításai
A rendelkezésemre álló adatok ismeretében keresetem választ arra, hogy a megismert körülmények, események – figyelemmel a tényállásban rögzített dokumentumok tartalmára, továbbá az érintettek által nyújtott egyéb információkra – in abstrakto összefüggésbe hozhatók-e az alkotmányos alapjogokkal.
Az országgyűlési biztosok gyakorlatában szükségessé vált annak megállapítása, hogy valamely alkotmányos jog sérelme mely feltételek fennállása esetén jelenti egyúttal alkotmányos visszásság egyidejű bekövetkezését is. E szerint alkotmányos joggal összefüggő visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, azaz túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. Mindezen túl alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható – un. abszolút – jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint.

II. A Szent János Kórház orvos-igazgatójának beszámolója szerint a pszichiátriai osztály orvosai a halálesetet megelőzően, napokkal korábban kérték a rendőrség segítségét a férfi viselkedése miatt, azonban a hatóság nem tudott folyamatos jelenlétet biztosítani az osztályon. Az orvosok abban az esetben kérnek rendőri segítséget, ha egy beteg agresszív magatartásával másokat veszélyeztet. Mivel a rendőri segítség nem állt rendelkezésükre – a 60/2004. (VII. 6.) ESzCsM rendeletben foglalt – a veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsító beteg fizikai korlátozására vonatkozó – szabályoknak megfelelően két órára lekötözték a beteget. Miután átmeneti javulás lépett fel a betegnél, a lekötözést megszüntették. Ekkor következett be a tragédia.
Azért szükséges a páciens kórrajzának, illetve kórlefolyásának részletes bemutatása, mivel így lehet legjobban demonstrálni, hogy a páciens pszichés állapota mindvégig az egészségügyi törvényben meghatározott veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető állapot között fluktuált (ingadozott), és ez az extrém fokú feszültségről tanúskodó pszichés zavar lényegében terápia rezisztensnek bizonyult. Az is kiderül a kórlefolyásból, hogy a rendőrség sem az ügyeletes orvos, sem az osztályvezető főorvos kérésének nem tett eleget, sőt a helyszínen is megtagadták a segítségnyújtást a Rendőrség Szolgálati Szabályzatára (3/1995. (III. 1.) BM rendelet) hivatkozva. Mivel Budapest XII. kerületi Rendőrkapitányság ügyeletes tisztje úgy értelmezte a Rendőrség Szolgálati Szabályzatának 6. §-át, hogy a rendőrség csak akkor intézkedhet, ha megvalósul valamely bűncselekmény, vagy annak előkészülete, ezzel aránytalanul nagy veszélynek tette ki az állampolgárok egy csoportját, és így megvalósult a védelemhez és személyes biztonsághoz fűződő alkotmányos jog sérelme mindazok tekintetében, akik az ilyen és hasonló állapotú betegekkel kapcsolatba kerülnek – jelen esetben a pszichiátriai osztály betegei és személyzete.
További probléma, hogy a rendőrség nem fogadta el a pszichiátriai szakvizsgával rendelkező orvos bejelentését arról, hogy az osztályon veszélyeztető és/vagy közvetlen veszélyeztető állapotú beteg tartózkodik, hanem azt, mintegy laikus lakossági bejelentésként kezelve megtagadta a segítségnyújtást, illetve a helyzetnek meg nem felelően intézkedett.

III. 1./ A pszichiátriai osztályon kialakult helyzet alapjogi szempontú feltárását az emberi méltósághoz való jog, valamint a személyes szabadság tiszteletben tartásának vizsgálatával kell kezdeni, azaz az emberöléshez vezető 11 napos periódus történéseit kell alapjogi szempontból megvizsgálni.
Az Alkotmány 54. §-a biztosítja minden – a Magyar Köztársaság területén élő – ember számára az élethez és az emberi méltósághoz fűződő jogát. Az Alkotmánybíróság 8/1990. (IV. 23.) AB határozata szerint az élethez és az emberi méltósághoz való jog szubszidiárius alapjog, amely minden olyan esetben megalapozza az alkotmányvédelmet, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. Amint azt határozatában az Alkotmánybíróság leszögezte: „Általános megközelítésben, az általános személyiségi jog (egybe esik az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjoggal) az egyén önmeghatározásának, jogilag releváns „aspektusainak” nevesítése, amelyek megkívánják az alkotmányjogi garanciák kiépítését az állammal szemben, s egyben az állam által biztosítottan.” (…)
Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatában személyiségi jogként nevesítette az önrendelkezési (rendelkezési) jogot, az általános cselekvési szabadságot, a magánszférához való jogot, az önazonossághoz (a személyiség integritásához) való jogot, a személyiség szabad kibontakoztatásának jogát. Az Alkotmánybíróság értelmezésében tehát az 54. §-ba foglalt élethez és emberi méltósághoz való alapjog, az egyént védi az intézményesített hatalommal szemben. Ebben az összefüggésben jelen helyzet speciális atekintetben, hogy az intézményesített állami ellátó nem közvetlenül, hanem egy, a kezelése alatt álló személy magatartásának kezelhetetlensége miatt jelent közvetett veszélyt emberek valamely csoportja számára. 
Annak érdekében, hogy a Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályán kialakult, és több mint egy hétig fennállott helyzetet kellő alapjogi megvilágításba lehessen helyezni, el kell végezni az I. alapjogi tesztet (szükségesség-arányosság” teszt), illetve annak kiterjesztését is. A 30/1992. (V. 26.) AB határozat szerint:”(…) nem tekinthető az alapjog lényeges tartalma korlátozásának, ha másik alapjog, alkotmányos érték, vagy cél érvényesülése teszi azt szükségessé, és a szükségesnek ítélt korlátozás, az így okozott sérelem, egyensúlyban van az adott szabályozási cél fontosságával, azzal arányos. (…) Az alapjogi korlátozás alkotmányossági mércéjét a másik alapjog érvényesülése, alkotmányos érték vagy cél mellett az Alkotmánybíróság kiegészítette a „nyomós közérdek” [58/1994. (XI. 10.) AB határozat] és a köznyugalom, mint „elvont érték” [30/1992. (V. 26.) AB határozat] kategóriáival.”
Azaz a súlyos állapotban lévő beteg személyes szabadsághoz való joga (Alkotmány 55. § (1) bekezdés), az osztály betegeinek és személyzetének élethez és emberi méltósághoz való joga érvényesülése – a köz érdeke, a köznyugalom – érdekében, törvényes keretek között korlátozható. A beteg kórlefolyásából egyértelműen megállapítható, hogy a pszichiátriai osztályon tanúsított magatartásával előidézte az egészségügyi ellátó tevékenységi körén belül a veszélyelhárítására tett szükséges korlátozó intézkedések kényszerét, azonban azonnali elkülönítésének elmaradása, illetve rendőri segítség nélkül való „kezelése” aránytalanul nagy veszélyt jelentett, ugyancsak aránytalanul hosszú ideig a környezetére. 
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.) 192. § (1) bekezdése értelmében: „Személyes szabadságában bármely módon (fizikai, kémiai, biológiai vagy pszichikai módszerrel, illetve eljárással) csak veszélyeztető vagy közvetlen veszélyeztető magatartású beteg korlátozható. A korlátozás csak addig tarthat, illetőleg olyan mértékű és jellegű lehet, mely a veszély elhárításához feltétlenül szükséges.”
A pszichiátriai betegek intézeti felvételének és az ellátásuk során alkalmazható korlátozó intézkedések szabályairól szóló 60/2004. (VII. 6.) ESzCsM rendelet 1. §-a tartalmazza az Eütv. 197. §-ban felsorolt korlátozási formák meghatározásait. A beteg személyes szabadsága korlátozásának mind alapjogi, mind ágazati törvényi feltétele adott volt tehát, a problémát ezért az jelentette, hogy az egészségügyi személyzet rendelkezésére álló, illetve az Eütv. X. fejezetében rendelt korlátozási formák (fizikai, kémiai, biológiai és pszichikai korlátozás) nem bizonyultak elegendőnek ahhoz, hogy a beteg veszélyeztető magatartását megszüntessék.
A kezelés során az is kiderült, hogy az osztály orvosai eszközeik elégtelenségét időben észlelték, és jelentették is azt a kórház vezetése, és a rendőrség felé. Mivel a rendkívüli helyzetről a rendőrségnek már 2 nappal a tragédia bekövetkezése előtt tudomása volt, sőt jártak is az osztályon, szükséges megvizsgálni a rendőrségnek, mint közrendvédelmi szervnek a működését is.
2./ A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 39. és 40. §-ai rendelkeznek azokról az esetekről, amikor a rendőr – hatósági határozat nélkül – magánlakásban, illetve magánlakásnak nem minősülő egyéb helyen (vö.: közterület) intézkedhet. E szerint intézkedhet például segélyhívás esetén vagy öngyilkosság megakadályozása céljából, valamint az életet vagy testi épséget fenyegető közvetlen veszély elhárítása, illetőleg az ilyen veszélyben lévők kimentése érdekében. Jelen esetben a kiemelt feltételek fennállása miatt, a pszichiátriai osztály orvosai több alkalommal hívták a Budapest XII. kerületi Rendőrkapitányságot, segítségüket kérve. 
Kétségtelen tehát, hogy a rendőri intézkedés törvényi feltételei adottak voltak, ennek ellenére adekvát intézkedés sem a megelőzés, sem az elhárítás érdekében nem történt. A helyszínre kiérkező rendőrök a szolgálati szabályzatra hivatkozva tagadták meg, hogy az osztályon maradva, a beteget őrizve, esetleg a szükséges kényszerintézkedések alkalmazásával segítséget nyújtsanak.
A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 6. § (1) bekezdése a következő rendelkezést tartalmazza: ”Bűncselekmény vagy szabálysértés észlelése, valamint a közrendet, a polgárok személyét vagy javait fenyegető veszélyhelyzet esetén a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli [Rtv. 13. § (1) bek.].”
A Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályán történt tragikus esemény időpontjában (2007. november) még a fenti idézett jogszabály volt hatályban, mely azonban 2008. január 1-jétől hatályát vesztette. Helyébe a 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet lépett, melynek 3. § (1) bekezdése tartalmazza a rendőrt terhelő intézkedési kötelezettség szabályait: „Bűncselekmény vagy szabálysértés észlelése, valamint a közbiztonságot, a közrendet, az államhatár rendjét, a polgárok személyét vagy javait sértő vagy fenyegető veszélyhelyzet esetén, illetőleg ha ilyet hoznak tudomására, a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli.”
A két jogszabályhely összevetéséből megállapítható, hogy azok lényegileg nem térnek el egymástól, bár a 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet szélesebb körben állapítja meg a rendőr intézkedési kötelezettségét annak megfelelően, hogy 2008. január 1-jétől, a schengeni határokhoz való csatlakozás következtében, a határőrség feladatait a rendőrség vette át. Az idézett jogszabályhelyből ugyancsak látható, hogy a rendőrségnek a szolgálati szabályzat értelmében nemcsak lehetősége van az intézkedésre veszélyeztető, vagy közvetlenül veszélyeztető magatartás észlelése esetén, hanem egyértelmű kötelessége is. A rendőrség eleget is tett fenti kötelességének, amikor a zavart tudatú és közterületen veszélyesen viselkedő személyt beszállította a pszichiátriai osztályra.
A rendőrség megítélése szerint azonban a közveszélyt okozó személy nem veszélyes többé, ha pszichiátriai osztályra kerül. A BRFK parancsnokának tájékoztatója szerint abból a feltevésből indulnak ki, hogy a pszichiátriai osztályon dolgozó orvosoknak olyan eszközök állnak a rendelkezésükre, melyek megfelelő alkalmazásával el lehet érni a beteg veszélyeztető magatartásának megszűnését. Ez az esetek döntő többségében valóban így is van. Azonban előfordulnak olyan kivételes helyzetek, amikor az alkalmazott korlátozó eljárások nem hatásosak. Ezekben az esetekben a rendőrségnek el kell fogadnia a megfelelő szakismerettel rendelkező orvos véleményét, aki úgy nyilatkozik, hogy az orvosi eszközök hatástalanok, és ezért kéri a rendőrség segítségét a közveszély elhárításában.
Ebből következően megállapítom, hogy az esemény idején hatályban volt 3/1995. (III. 1.) BM rendelet, valamint az ennek helyébe lépő, 2008. január 1-jétől hatályos, a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 62/2007. (XII. 23.) egyaránt hiányos annyiban, amennyiben nem tartalmaz útmutatást az intézkedő rendőr részére  szélsőséges helyzetben. Ugyancsak nincs jogi útmutatás annak figyelembe vételére, hogy kivételes esetekben a rendőr együttműködő partnere az orvosnak, és intézkedése során figyelembe kell vennie a szakorvosi szempontokat. 
3./ Figyelemmel az Eütv-ben rögzített alapelvekre, a beteget ellátó pszichiátriai osztály tárgyi és személyi feltételeit abból a szempontból szükséges megvizsgálni, hogy alkalmasak-e a körülmények az ilyen és hasonló állapotban lévő betegek kezelésére, őrzésére, elkülönítésére addig, amíg veszélyeztető magatartásuk meg nem szűnik.
A Szent János Kórház Pszichiátriai Osztályának főorvosa korábban idézett tájékoztatója és az osztályon történt helyszíni szemle egyértelművé tette, hogy a hagyományos keretek között, az átlagosnál jobb tárgyi feltételek mellett működő pszichiátriai osztály nem alkalmas arra, hogy a betegtársa életére törő pácienshez hasonló állapotban lévő személyek kezelését, őrzését el tudja látni. A feladat ellátására ez idő szerint csak az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben (a továbbiakban: IMEI) adottak a feltételek. Figyelemmel azonban arra a jogszabályi feltételre, hogy az IMEI-be csak bírósági határozat (végzés) alapján lehet bárkit beutalni, a vizsgált esethez hasonló események során voltaképpen a véletlenen múlik, hogy az adott pszichiátriai osztály betegeinek és személyzetének élete és/vagy testi épsége sérül-e, vagy csupán  a fenyegetettséggel „megússzák” a helyzetet.
Mindebből következően megállapítom, hogy a vizsgálat alapjául szolgáló körülmények során az elégtelen terápiás körülmények miatt, valamint az egészségügyi illetve a rendőrség szakembereinek folyamatos együttműködése hiányában, – melynek oka a rendőri intézkedést elrendelő jogi norma hiányossága – a pszichiátriai osztály betegeinek és az ott tevékenykedő személyzetnek az élethez és emberi méltósághoz, valamint a személyes biztonsághoz fűződő alkotmányos jogaival összefüggésben visszásság keletkezett. 

Intézkedés
Tekintettel arra, hogy az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában foglaltak szerint, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében:
– Felkérem az igazságügyi és rendészeti minisztert, hogy fontolja meg a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet módosítását annak érdekében, hogy indokolt esetben egyértelmű együttműködési kötelezettséget írjon elő az intézkedő rendőr számára a pszichiáter szakorvossal, mint speciális egészségügyi ellátó személlyel, akinek kizárólagos hatáskörébe tartozik egy beteg pszichés állapotának, és ezzel összefüggésben veszélyeztető, vagy közvetlenül veszélyeztető magatartásának orvos-szakmai megítélése.
– Felkérem az egészségügyi minisztert, hogy a súlyponti kórházakban hozzon létre a veszélyeztető és/vagy közvetlenül veszélyeztető, de bírósági határozat hatálya alatt még nem álló betegek biztonságos és adekvát ellátása számára egy speciális – fokozott biztonsági rendszerű – pszichiátriai osztályt, vagy osztályi részleget. 

Budapest, 2008. május 30. 

Dr. Szabó Máté sk.