Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5009/2007. számú ügyben
(kapcsolódó ügy: OBH 1189/2008.)

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
Két panasz érkezett az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyekben a Budapesti Közlekedési Vállalat Zrt. (a továbbiakban: BKV) hajléktalanokat is érintő intézkedéseivel, eljárásaival kapcsolatosan fogalmaztak meg kérdéseket, illetve utaltak lehetséges sérelmekre. 
A hajléktalan személyek magyarországi helyzetével, jogaik érvényesülésével foglalkozó hajléktalanügyi projekthez kapcsolódóan, az emberi méltóság sérelmének megelőzését kiemelten fontosnak tartva, átfogóan vizsgáltam meg a beadványok alapján a hajléktalanság kérdéskörével összefüggő vonatkozó kérdéseket.
A vizsgálathoz kapcsolódóan tájékoztatást kértem a BKV vezetőitől.

A panaszbeadványokban megfogalmazott konkrét problémák
Az egyik panasztevő a BKV által az éjszakai járatokon alkalmazott biztonsági őrökkel, azok tevékenységével összefüggésben vetett fel kérdéseket. A híradások szerint az intézkedés célja az, hogy részeg, piszkos ruházatú, mosdatlan, illetve jegy vagy bérlet nélküli utasok ne szállhassanak fel a járatokra.1 
A panasztevő lényegi kérdésfeltevése a következő: nem a hajléktalanok ellen irányul-e az intézkedés, illetve jogszerű-e, ha ilyen intézkedéseket várnak a biztonsági őröktől? Ugyancsak felmerül az alkalmazható módszerek kérdése.
A másik esetben a panasztevő a Kőbánya-Kispest Metróállomáson a hajléktalanokkal szemben fellépő biztonsági őrök eljárását kifogásolta, azt állítva, hogy akadályozzák a hideg vagy az időjárás viszontagságai elől a fedett folyósora behúzódó hajléktalanok ott-tartózkodását.

Az érintett alkotmányos jogok
– Élethez és emberi méltósághoz való jog: A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. [Alkotmány 54. § (1) bekezdés]
– A szabad mozgáshoz való jog: Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is. [Alkotmány 58. § (1) bekezdés]
– A demokratikus jogállam fogalmából levezetett tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a jogállami általános követelmények: A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. [Alkotmány 2. § (1) bekezdés]
– Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége: A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. [Alkotmány 8. § (1) bekezdés]

1. Az alkotmányossági követelmények
1.1. Az élethez és emberi méltósághoz való jog
A magyar Alkotmány 54. §-a – a jogok katalógusának élén – az emberi méltósághoz való jogot egyértelműen mint alapvető jogot határozza meg, melytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. 
Az emberi méltósághoz való jog fogalmát az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII. 17.) AB számú határozatában értelmezte, mely szerint „a méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. […] Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.” 
Az Alkotmánybíróság szerint a méltóság az embert megilleti bármely tulajdonságától függetlenül, pusztán azon az alapon, hogy él, és hogy ember. Ez az alapvető jog – oszthatatlan egységben az élethez való joggal – az alapjogi hierarchia legmagasabb fokán áll. Az emberi méltósághoz való jog „anyajogként”, azaz más jogok forrásaként is megjelenik az Alkotmánybíróság gyakorlatában, így ebből az alapvető jogból vezethető le a személyiségi jog, illetve az önrendelkezés biztosítására szolgáló jogok csoportja.2
Sólyom László a 23/1990. (X. 31.) AB határozathoz fűzött párhuzamos véleményében ezt így határozta meg: „Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva – a klasszikus megfogalmazás szerint – az ember alany maradhat és nem válik eszközzé vagy tárggyá. Ezt fejezi ki egyébként az – az Alkotmánybíróság által is osztott felfogás –, hogy az emberi méltósághoz való jog „anyajog”, mindig újabb szabadságjogok forrása, amelyekkel az önrendelkezés szféráját folyamatosan biztosítjuk az (állami) szabályozással szemben. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs „érinthetetlen” lényegük. […]
A méltósághoz való jog másik funkciója az egyenlőség biztosítása.  […]
Az egyenlő méltósághoz való jognak az élethez való joggal való egységében kell azt biztosítania, hogy ne lehessen különbözően „értékes” puszta életeket jogilag másként kezelni. Nincs az életre méltóbb és méltatlanabb. Az egyenlő méltóság miatt egyaránt érinthetetlen a nyomorék és az erkölcsi szörnyeteg bűnöző élete és méltósága is. Az emberi méltóságban mindenki osztozik, aki ember, függetlenül attól, hogy mennyit valósított meg az emberi lehetőségből és miért annyit. Az élethez és méltósághoz való jog egysége következtében nemcsak a halálban egyenlő mindenki: az életek egyenlőségét a méltóság garantálja.”

1.2. A szabad mozgáshoz való jog
Az Alkotmánybíróság 60/1993. (XI. 29.) AB határozata szerint a szabad mozgáshoz való jog a helyváltoztatáshoz való jog szabadságát jelenti. A magyar Alkotmány a közlekedés szabadságát külön nem nevesíti, de a szabad mozgáshoz való jog magában foglalja a járművön vagy járművel és anélkül való helyváltoztatás, a közlekedés szabadságát is.
Az Alkotmánybíróság 3/1998. (II.11.) AB határozatában kifejtette, hogy mivel a szabad mozgás joga alapvető jog, az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint az e jogra vonatkozó szabályokat csak törvény állapíthatja meg. Az Alkotmánybíróság több döntésében – így a 64/1991. (XII. 17.) és a 27/1993. (IV. 29.) AB határozatokban is – kinyilvánította, hogy „Valamely alapjog tartalmának meghatározása és lényeges garanciáinak meghatározása csakis törvényben történhet, törvény kell továbbá az alapjog közvetlen és jelentős korlátozásához is.”
A 3/1998. (II.11.) AB határozatban írtak szerint a szabad mozgáshoz való jog, a közlekedés szabadsága nem fogható fel abszolút jellegű, korlátozhatatlan jogosultságként. 
Tehát ez az alapvető jog korlátozható, de csak törvényben, és az Alkotmány 8. § (2) bekezdésének megfelelően, a szükségesség és arányosság elve alapján.

1.3. A tisztességes eljáráshoz való jog
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály.3
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte. [Például a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal.]4 Véleményem szerint mindez levezethető a jogállam fogalmából is.5

1.4. Az állam objektív intézményvédelmi kötelezettsége
Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja szerint az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. Az államnak ez a kötelezettsége nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell az alapvető jogok megsértésétől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Ez a szükséges jogszabályi és szervezeti feltételek kialakítását is jelenti [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, 32/2003. (VI. 4.) AB határozat].

2. A BKV álláspontja
Az ügyben megkerestem a BKV-t, mely válaszában kitért arra, hogy a jogos bevételek beszedése és a vagyonvédelem erősítése érdekében 2008. február 1. napjától hatályos szerződést kötött egy vagyonvédelmi céggel (a továbbiakban: Biztonsági Szolgálat), amely személy- és vagyonvédelmi, valamint jegyellenőrzési feladatokat lát el. A Biztonsági Szolgálat munkatársai a BKV által biztosított, a jegyellenőrzési munkakör ellátásához szükséges oktatásban részesülnek. Jegyellenőrzést csak jegyellenőri vizsgával rendelkező biztonsági őr végezhet, míg pótdíjazást nem végezhet.
A BKV hangsúlyozza, hogy az éjszakai járatokon a Biztonsági Szolgálat munkatársai által végzett jegyellenőrzés nem a hajléktalanok ellen irányuló intézkedés, bár a BKV mindent megtesz, hogy a járművek épségét a rongálóktól megóvja, a szolgáltatásért járó menetdíjat beszedje, és az utasok zavartalan utazását biztosítsa. A levél szerint az a hajléktalan, aki érvényes jeggyel vagy bérlettel rendelkezik, és ruházata, illetve viselkedése az elfogadott társadalmi normáknak megfelel, továbbra is igénybe veheti a BKV szolgáltatását.
A BKV válaszában felhívja a figyelmet arra, hogy a tömegközlekedési járműveken és az állomásokon kihelyezett utazási feltételek is tartalmazzák, hogy az az utas, aki ellenőrzéskor nem tud felmutatni érvényes jegyet, bérletet vagy utazási igazolványt, és a jegyváltást, valamint a pótdíj megfizetését megtagadja, továbbá aki a közlekedést és az utasokat zavarja, az utazásból kizárható. A jegyellenőrzést végző személyek pedig toleránsan viselkednek a hajléktalanokkal szemben, azonban ebből adódóan számos bejelentés érkezik a BKV-hoz az érvényes jeggyel és bérlettel utazók részéről, hogy az „ápolatlan külsejű, kellemetlen szagú személyekkel szemben nem intézkednek.” 
Végezetül azt hangsúlyozza a BKV, hogy munkatársaitól elvárják, hogy biztosítsanak kulturált utazási körülményeket.
A Kőbánya-Kispest metróállomást és az autóbusz-, illetve MÁV vonatállomásokat összekötő felüljáró híddal kapcsolatos helyzettel összefüggésben benyújtott panasz alapján kiadott megkeresésemre érkezett külön BKV válasz az alábbiakat tartalmazta.
A híd üzemeltetését a BKV biztosítja, a terület biztonsági védelmét – a metróállomás peronján is vagyonvédelmi feladatokat ellátó – Metró Biztonsági Szolgálat látja el. Feladatuk főbb vonalakban a következők:
·	az utasok biztonságának megóvása, biztonságérzetének növelése,
·	intézkedések az erre engedéllyel rendelkező üzleteken kívüli szeszesital árusítással és fogyasztással szemben,
·	intézkedések az üzletek szerződésük szerinti működtetésének, meghatározott területfoglalás betartására,
·	illegális árusok, szórólapterjesztők távoltartása,
·	grafiti-festők, rongálók tettenérése, rendőri intézkedésig visszatartása.
A kibővült területen található hajléktalan állampolgárok ott-tartózkodásának humánus kezelése érdekében korábban a BKV megbeszélést kezdeményezett a BRFK Bűnmegelőzési Osztályának vezetőjével, valamint az akkori hajléktalanügyi kormánybiztossal.
Megállapodás született a követendő kulturált és segítőkész eljárásokban, intézkedésekben, a végrehajtás során történő együttműködésben, a folyamatos kapcsolattartásban is. A BKV tájékoztatás szerint különös figyelemmel követik hideg időjárás esetén a Főpolgármester vonatkozó utasításait.
A járőrtevékenységet végző vagyonőrök folyamatosan figyelemmel kísérik a hídon tartózkodó hajléktalanok egészségi állapotát, szükség esetén intézkednek az azonnali egészségügyi ellátás szervezése érdekében, ugyanakkor a megfelelő, jó időjárási feltételek során intézkednek az ott-tartózkodás feltételeit – többek között az alkoholfogyasztás megtiltása, kulturált, tiszta öltözék, stb. – illetően.
A folyosó – amely egy a közforgalom számára megnyitott magánterület – funkcióját tekintve begyűjti, illetve szétosztja a közlekedő utasokat a metró-, az autóbusz-végállomás, illetve a MÁV vonatszerelvények között. Ennél fogva, mint közlekedőfolyosó, különböző utas-áteresztő paramétereknek kell megfelelnie (tűzvédelmi előírás), tehát nem torlaszolható el ülőalkalmatosságokkal a gyalogosközlekedésre kijelölt útvonal.
A Metró Biztonsági Szolgálat tevékenységének hatálya nem terjed túl a MÁV oldalán annak peronjainál, az autóbusz-végállomásoknál pedig az építmény bejáratának vonalánál. Az épületen kívüli, a parkban történő járőrözéshez, intézkedéshez a Metró Biztonsági Szolgálat nem rendelkezik jogosítvánnyal.
A BKV vezetése szerint a Metró Biztonsági Szolgálat tevékenységét folyamatosan ellenőrzik, szolgálati hely igazolatlan elhagyása fegyelmi felelőssége vonással jár. Az ellenőrzések során a Metró Biztonsági Szolgálat valamennyi esetben a szabályoknak megfelelő módon végezte a feladatát. Ezt igazolja a BKV szerint az utasoktól érkező túlnyomó többségében megelégedést tükröző észrevételek is.

A BKV ezt a levelét a következő mondatokkal zárja: „Társaságunk elsődleges érdeke az utasok biztonsága, ez azonban nem járhat együtt az emberi jogok csorbulásával, a kulturált és szakszerű intézkedés követelménye ezért minden általunk megbízott vagyonőrre nézve kötelező, megszegőivel szemben azonnal eljárunk.”
A rendelkezésemre álló információk szerint az ügyben érintett BKV állomásterület (összekötő folyosó) bontása, illetve átépítése folyamatban van. Ettől függetlenül a felvetett kérdések és problémák általános jelleggel vetődnek fel és így tárgyalandók. 

3. Következtetések
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa OBH 2641/2006. számú jelentésében megállapította, hogy a hajléktalan személyek méltósága is érinthetetlen, éppen a fentebb, az 1.1. részben idézett alkotmányossági elvekre tekintettel. Továbbá kifejtette, hogy az emberi méltósághoz való joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozónak tart minden olyan adminisztratív megoldást, vagy arra irányuló javaslatot, amely a szükséges intézkedéseket a hajléktalanok közterületi jelenlététnek „városképi kérdésre” adott válaszként próbálja megfogalmazni. Továbbá alkotmányosan sem indokolható semmiféle, a hajlék nélkül élő emberek életszükségleteit tovább nehezítő intézkedés.
A jelen ügy alapjául szolgáló panaszbeadványokban megjelölt konkrétan felmerült egyedi sérelmek és panaszok vizsgálatára nem rendelkezem eszközökkel, hiszen olyan eseményekről van szó, amelyek körülményei a számomra biztosított eljárási lehetőségekkel nem deríthetők fel, mivel nyomozati, illetve formális eljárási jogosultságokkal nem bírok (az egyes esetek tényszerű feltárása még ilyen eszközökkel is kérdéses lenne).
Általában azonban megállapítható, hogy mivel a hajléktalan emberek a legkiszolgáltatottabb társadalmi csoportok közé tartoznak, jogaik érvényesítése nem nélkülözheti az alapjogi szempontú megerősítést.
Az Alkotmánybíróság 2000. november 8-án hirdette ki határozatát az országgyűlési biztosok alkotmányértelmezési indítványa ügyében. A 42/2000. (XI. 8.) AB határozat kimondta, hogy az Alkotmány 70/E. §-ban deklarált szociális biztonsághoz való jogból nem vezethető le az állampolgárok hajlékhoz való joga. Ezzel a határozattal egyértelművé vált az országgyűlési biztosok lehetősége az állampolgárok alapvető jogainak vizsgálatában. Az AB határozat nem zárta ki annak szükségességét, hogy az állam jogszabályokban rendezze a hajlékhoz való jog kérdését, azaz hogy alakítson ki egy szociális védőhálót azok számára, akik önhibájukon kívül kerülnek olyan helyzetbe, hogy hajléktalanná válhatnak. Eszerint a hajlékhoz való jog és a szálláshoz való jog külön értelmet kapott azáltal, hogy amíg az AB határozat a szociális biztonság elvéből a hajlékhoz való jogot nem ismerte el, addig az élethez való alapjogból levezetett állami kötelezettség részének tekintette a szállás biztosításának kötelezettségét. Ennek értelmében az állam az életveszély elhárítása érdekében köteles minden rászoruló állampolgárnak szállást biztosítani. Ezért más alapjogokból, mint például a család egységéhez való jogból vagy a gyermekek kiemelt jogainak védelméből következően az állami, önkormányzati szervek kötelesek a hajléktalanság veszélyének kitett családok számára huzamosabb idejű tartózkodásra alkalmas szállást biztosítani.
Ettől függetlenül érvényesek a hajléktalan emberek vonatkozásában a jelen Jelentés 1.1. részében idézett alkotmánybírósági megállapítások. Melyek szerint tehát az emberi méltóság az embert megilleti bármely tulajdonságától függetlenül, pusztán azon az alapon, hogy él, és hogy ember. Ez az alapvető jog – oszthatatlan egységben az élethez való joggal – az alapjogi hierarchia legmagasabb fokán áll. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit. Ily módon tehát a hajléktalanok emberi méltósága is érinthetetlen, függetlenül adott helyzetüktől.
A méltósághoz való jognak részét képezi az is, hogy minden embert másokkal egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az egyes emberek és embercsoportok között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni.6
Ezért önmagában csak annak okán, hogy valaki hajléktalan, nem történhet ellene intézkedés a BKV üzemeltetési körébe tartozó járműveken, építményekben, illetve megállókban. Ezt a követelményt az eljáró Biztonsági Szolgálatnak, valamint a megbízó BKV-nak következetesen érvényre kell juttatnia.
A Jelentés 1.3. részében írtak szerint kerülhet sor a szabad mozgáshoz való jog (közlekedés szabadsága) korlátozására. Ez a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvénnyel történik meg, melynek 4. §-a szerint:
·	Közúti közforgalmú személyszállítást végző járművön bárki utazhat, ha a meghirdetett utazási feltételeket megtartja.
·	A közúti közforgalmú személyszállítást végző jármű üzembentartója köteles az utazási feltételekről, menetrend alapján közlekedő jármű üzembentartója ezen kívül a jármű közlekedésének időpontjáról, gyakoriságáról és az utazás egyéb körülményeiről az utasokat tájékoztatni.
Ugyancsak tekintetbe kell venni a vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény rendelkezéseit, mely szerint a vasúti személyszállításra (így a felszín alatti vasúti személyszállításra, a metróra is) kötött szerződésekre a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény, (a továbbiakban: Ptk.) szerződésekre vonatkozó általános, továbbá a vállalkozási szerződésre vonatkozó rendelkezéseit a személyszállításra vonatkozó külön jogszabályban foglalt kiegészítésekkel kell alkalmazni. A vállalkozó vasúti társaság a közforgalmú személyszállítás körében a közforgalmú menetrendben meghatározott vonalon az ott meghirdetett vonatokat közlekedteti. A közforgalmú személyszállítási szolgáltatást végző vállalkozó vasúti társaság a közforgalmú személyszállítási szolgáltatására vonatkozó általános szerződési feltételeket tartalmazó személyszállítási üzletszabályzatot köteles készíteni. A személyszállítási üzletszabályzatot, valamint annak módosítását a vasúti igazgatási szerv külön jogszabályban foglaltak szerint hagyja jóvá. A jóváhagyás nem tagadható meg, amennyiben a személyszállítási üzletszabályzat a külön jogszabályban meghatározott feltételeknek megfelel. A jóváhagyott személyszállítási üzletszabályzatot a vállalkozó vasúti társaság köteles a honlapján, illetve térítés ellenében kinyomtatva hozzáférhetővé tenni. A vasúti személyszállítás részletes feltételeit a Kormány rendeletben határozza meg (2005. évi CLXXXIII. törvény 19. §-tól 20. §-ig). Az általános szerződési feltételeket tartalmazó üzletszabályzat határozza meg a vasúti személyszállítás, mint közszolgáltatás igénybe vételének feltételeit, figyelemmel a Ptk. és a külön jogszabályok rendelkezéseire.
Mindezek alapján, tekintettel a törvényi szabályozási alapra, a BKV a tömegközlekedési szolgáltatás igénybe vételének, az utazásban való részvételnek a feltételeit megállapíthatja, beleértve az üzemeltetésében tartott épületekre, állomásokra vonatkozó szabályokat is. Ennek során figyelemmel lehet utas-biztonsági, vagyonvédelmi, és egyéb nyomós közérdeken, közrendi érdeken alapuló tényezőkre, de aránytalan korlátozást nem alkalmazhat, illetve az emberi élethez és méltósághoz való jogot nem sértheti.7 A szerződési (utazási) feltételek megalkotása és alkalmazása során tekintettel kell lenni arra, hogy az emberi méltósághoz fűződő jog ne sérüljön, ne csorbuljon. Különös figyelemmel kell lenni az egyenlő méltóságú személyként kezelés elvének érvényesülésére. 
Ugyanakkor a hajléktalan személyekkel szemben indokolt a BKV második levelében írt tolerancia alkalmazása, ami azonban a hajléktalan személyek részéről egyfajta alapvető és a lehetőségekkel összhangban lévő együttműködést is megkíván. 
Bár az ombudsmani lehetőségek a vonatkozó konkrét esetek kivizsgálására nézve korlátozottak, mindenképpen megkívánt alapelv, hogy csak és kizárólag azért, mert valaki hajléktalan, ne legyen kitéve ellene irányuló intézkedésnek, esetlegesen zaklatásnak.
Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy a Biztonsági Szolgálatnak eljárása során be kell tartania az 1. részben sorolt alapvető alkotmányos jogok érvényesüléséhez szükséges szabályokat, így a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény szabályait is, melyek az alapvető rendelkezéseket tartalmazzák tevékenységükről, eljárásukról. A BKV vezetőségének pedig folyamatosan ellenőriznie kell a jogszabályok, az alapvető alkotmányossági követelmények érvényesülését, és amennyiben szükséges, meg kell tenniük a megfelelő intézkedéseket a jogszabályok érvényre juttatása érdekében.

4. Összegzés
Összességében megállapítható, hogy konkrét sérelem felderítésének lehetetlensége miatt a közvetlen intézkedés nem áll módomban. A Kőbánya-Kispest Metróállomás a BKV kezelésében van, az ügyben érintett folyosó a közforgalom számára megnyitott magánterület volt, így a BKV Metró Biztonsági Szolgálat munkatársai intézkedhettek az adott területen. Ugyancsak lehetősége van a Biztonsági Szolgálatnak a BKV éjszakai járatain intézkedni. Mindennek során azonban nem sérthetnek alapvető, alkotmányos jogot, be kell tartaniuk a vonatkozó jogszabályokat, a BKV általános szerződési feltételeit (utazási feltételek), és a körülményektől függően toleranciát és méltányosságot kell gyakorolniuk. A működésük jogszerűsége felett a megbízó BKV-nak folyamatosan őrködnie kell, ügyelve a 2005. évi CXXXIII. törvény rendelkezéseinek pontos betartására is.
Kiemelkedően fontosnak tartom az emberi méltóság sérelmének elkerülését, az egyenlő méltóságú személyként való kezelés követelményének következetes érvényesítését.
Ugyanakkor az utazóközönség, köztük a hajléktalanok, együttműködését és alkalmazkodását az utazási szabályokhoz szintén fontosnak tartom.
A hajléktalanság, a hajléktalan lét kérdéskörével foglalkozó ombudsmani projektmunka keretében ezt a jelentésemet is figyelemfelhívásnak szánom. Célom az, hogy ráirányítsam a figyelmet az ezen a területen meglévő problémákra, melyek megoldása érdekében elengedhetetlennek tartom az érintettek, az érdekeltek szakmai párbeszédét.

Budapest, 2008. augusztus 28.

Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1. L. pl. „Februártól éjszaka is bekeményíti a BKV.” http://origo.hu/itthon/20071229-biztonsagi-oroket-vet-be-a-koszos-utasok-és-a-bliccelok.html (2008. 01. 18.)
2. Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Osiris Kiadó, Budapest 2003. 268-269. o.
3. Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Dialóg Campus Kiadó, Budapest-Pécs 2006. 270. o.
4. L. Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Osiris Kiadó, Budapest 2001. 562. o.
5. A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…”
6. Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): i. m. 269. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Osiris Kiadó, Budapest 2004. 94. o. és Drinóczi Tímea (szerk.): i. m. 58. o.
7. 13/2003. (IV. 9.) AB határozat