Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4851/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán

Az eljárás megindulása
A panaszos beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben a Közép-Magyarországi Regionális Közigazgatási Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) 04-814/8/2007. számú közigazgatási határozatát sérelmezte. Ezek szerint a Hivatal határozatában kártalanítás megállapítása nélkül alapított elhelyezési célú bányaszolgalmi jogot a panaszos tulajdonában álló ingatlanra.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése és 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot kezdeményeztem, mely az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elve, a jogállam fogalmából és az emberi méltósághoz fűződő jogból levezethető tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás
Az ügyben megkerestem a gazdasági és közlekedési minisztert abból a célból, hogy a levelemben leírtak megfontolása alapján fejtse ki jogi álláspontját a vonatkozó jogi szabályozással, valamint a kialakult jogalkalmazói gyakorlattal összefüggésben.
A gazdasági és közlekedési miniszter válaszában kiemelte, hogy a megkeresésemben „kifejtett észrevételek valóságos problémára világítanak rá.” Majd ezt követően kifejtette, hogy a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény (a továbbiakban: Bt.) 38. §-ának (3) bekezdésében foglaltak alapján szolgalomalapítás két célból – elhelyezés vagy üzemeltetés – történhet:
„Bt. 38. § (3) Az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények, szállítóvezetékek, a kutatási műveletekhez szükséges berendezések elhelyezése céljára - megállapodás hiányában - a bányavállalkozó az ingatlan használatára az építés, kutatás végzéséhez, annak befejezéséig, szolgalom alapítását igényelheti. Az okozott kárt a bányakárokra vonatkozó szabályok szerint kell megtéríteni.
Az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények és szállító vezetékek üzemeltetése – beleértve az üzemelés megszüntetésével járó tevékenységet is – időtartamára a bányavállalkozó, az ingatlan tulajdonosának fizetendő kártalanítás ellenében, szolgalmi jog alapítását igényelheti. A törvény hatálya alá tartozó létesítmények rendeltetésszerű üzemeltetéséhez szükséges eszközök, különösen energiaellátó, adatátviteli, katódvédelmi eszközök (a továbbiakban: bányaüzemi kábel), technológiai célú csővezetékek és egyéb eszközök elhelyezése, üzemben tartása céljára a bányavállalkozó a biztonsági övezet mértékében, az ingatlantulajdonosnak fizetendő kártalanítás ellenében, szolgalom alapítását igényelheti.”
A gazdasági és közlekedési miniszter szerint a problémát a jogalkalmazás során – különös tekintettel a közigazgatási hivatalok tevékenységére – az elhelyezési szolgalom okozza, amelynek kapcsán kétféle jogértelmezés alakult ki. Erről tájékoztatta a gazdasági és közlekedési minisztert az Önkormányzati és Területfejlesztési Minisztérium közelmúltban megküldött levelében. Az egyik álláspont lényege, hogy az elhelyezési szolgalom, mint minden szolgalom, kártalanítási kötelezettséget von maga után önmagában – az alapítással –, ezért a közigazgatási hivatalnak minden ilyen ügyben szakértőt kell kirendelnie, tárgyalást kell tartania és ezek eredményének figyelembevételével kártalanítást meghatároznia (nem tisztázott ugyanakkor, hogy ilyen esetben a kártalanítás összegét milyen szempontok figyelembevételével lehet megállapítani). A másik álláspont szerint az elhelyezési szolgalom önmagában nem von maga után kártalanítási kötelezettséget, az csak akkor keletkezik, ha a bányavállalkozó magával az elhelyezéssel kárt okoz. Ilyenkor azonban e kártalanítási igény polgári jogi természetű és azt a bányakárokra vonatkozó szabályok szerint kell megtéríteni. E nézőpont szerint tehát maga a szolgalom alapítása nem jár kártalanítással, hiszen az elhelyezési szolgalom önmagában nem okoz kárt (nincs az ingatlanban beálló értékcsökkenés), csak az építés befejezéséig tart és az ingatlan-nyilvántartásba sem jegyzik be.
A gazdasági és közlekedési miniszter felhívta a figyelmet arra is, hogy a bírósági joggyakorlat sem egységes a fenti kérdésben, a Legfelsőbb Bíróság is hozott már hasonló ügyekben eltérő döntéseket, amelyek indokolásában a konkrét tényállástól részben függetlenül, elvi éllel fejtette ki az elhelyezési, illetőleg az üzemeltetési szolgalommal kapcsolatos kártalanítással összefüggésben kialakított álláspontját. Így a Kfv. II. 39.233/2005/8. számú 2006. április 12-én kelt ítéletének indokolásában a Legfelsőbb Bíróság leszögezi:
„A Bt. 38. § (3) és (5) bekezdése szabályozásának összevetéséből az elsőfokú bíróság jogszerűen jutott arra a megállapításra, hogy nem kizárt az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó igénybevételéhez alapított elhelyezési szolgalom esetén arányos mértékű kártalanítás, nemcsak kár megtérítési kötelezettség terheli a bányavállalkozót.
A bányavállalkozó az elhelyezési szolgalom alapján a létesítmény elhelyezése előtt jogosulttá válik egy idegen ingatlan használatára, mely akkor is ellenszolgáltatás köteles, ha végül a létesítményt nem az adott ingatlanon építi fel, illetve ha tényleges károkozás nem történik és ezért kártérítés nem igényelhető.”
A Legfelsőbb Bíróság Kfv. II. 39.277/2006/8. számú 2007. május 23-án kelt ítéletben ugyanakkor az alábbiakat rögzíti: „Az elhelyezési szolgalmat speciális rendelkezés, a Bt. 38. § (3) bekezdése szabályozza. E rendelkezés különbséget tesz elhelyezési szolgalom és üzemeltetési szolgalom között. Kártalanítás megállapítására elhelyezési szolgalom esetén nem kerülhet sor, hanem csak üzemeltetési szolgalom alapítása esetén állapítható meg. Elhelyezési szolgalom alapításával a bányavállalkozó az építés idejére az építkezéshez szükséges mértékben az ingatlan igénybevételére válik jogosulttá, ez azonban nem jelenti azt, hogy az ezzel okozott károk megtérítésére a felperes ne tarthatna igényt. Az elhelyezési szolgalom gyakorlása során az okozott kárt a bányakárokra vonatkozó szabályok szerint a bányavállalkozónak meg kell térítenie, tehát a felperes alaptalanul hivatkozik arra, hogy az elszenvedett kárt részére kártalanítás hiányában nem térítik meg. Amennyiben a szénhidrogén szállító vezeték megépül és ezzel együtt üzemeltetési szolgalom alapítására kerül sor, ekkor kerül vizsgálatra az ingatlanban bekövetkezett értékcsökkenés, amelynek mértékét a kártalanítás megállapításánál figyelembe kell venni.” 
A Bt. időközben módosult, azonban a jogintézményekre vonatkozó szabályozást érdemben nem változtatta meg, hanem elsősorban a törvény tagolását, szerkezetét érintette, vagyis a probléma változatlanul fennáll – tájékoztatott a gazdasági és közlekedési miniszter, utalva arra, hogy az Önkormányzati és Területfejlesztési Minisztérium a bírósági jogalkalmazás egységének biztosítása érdekében beadvánnyal fordult a Legfelsőbb Bírósághoz.
A miniszter álláspontja megegyezik a megkeresésemben kifejtett, valamint a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal (a továbbiakban: Bányászati Hivatal) által is képviselt véleménnyel, amely szerint az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények, szállítóvezetékek, a kutatási műveletekhez szükséges berendezések elhelyezése (építése) okán alapított szolgalmi jog (kényszerszolgalom) esetén a szolgalom alapításakor az ingatlan tulajdonosát kártalanítás illeti meg.
A gazdasági és közlekedési miniszter tájékoztatott arról is, hogy a probléma feloldásának első lépéseként az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, az Önkormányzati és Területfejlesztési Minisztérium és a Bányászati Hivatal munkatársainak bevonásával egyeztető megbeszélést tartott 2008. február 5. napján. A megbeszélésen egységes álláspont alakult ki arra nézve, hogy a megoldás törvényszövegbe építése a Bt. következő módosítása során lehetséges és szükséges. A szakmai előkészítés megkezdődött, a szabályozás kialakítása során a Legfelsőbb Bíróság álláspontját is figyelembe fogják venni.

Az érintett alkotmányos jogok
– A demokratikus jogállam fogalmából levezetett jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog 
Alkotmány 2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
– Az Alkotmányban nevesített tulajdonhoz való jog
Alkotmány 13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
Alkotmány 13. § (2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben szabályozott esetekben és módon, teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.

A vizsgálat megállapításai
1. Alkotmányossági követelmények
1.1. A jogállamiság fogalmából levezetett követelmények
Az Alkotmánybíróság szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetők a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák [9/1992. (I. 30.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság elvi éllel mutatott rá arra, hogy a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság – amely az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság fontos eleme – megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon [26/1992. (IV. 30.) AB határozat].
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. [72/1995. (XII. 15.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság további alkotmányos követelményeket állapított meg a jogállam fogalmának értelmezése során. Így kifejtette: „a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.” [56/1991. (XI. 8.) AB határozat]. Továbbá: ”A jogállamiság elvéből folyó egyik alapvető követelmény, a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye…” [6/1999. (IV. 21.) AB határozat].

1.2. A tisztességes eljáráshoz való jog
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o.)
Mindezek mellett a tisztességes eljárás követelménye minden olyan eljárásra vonatkozik, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói tevékenysége által érintett. Bár az Alkotmány e jog érvényesülését a bíróság eljárás tekintetében írja elő követelményként (Alkotmány 57. §.), a jogirodalom többé-kevésbé egységes abban, hogy a tisztességes eljárás követelményének a közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell. (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Budapest, 2004. 109. o., Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Budapest, 2001. 562. o., valamint Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Budapest, 2003. 706. o.)
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte: például közigazgatási eljárás tekintetében a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal.
A közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell a tisztességes eljáráshoz való jognak. Véleményem szerint mindez levezethető a jogállam fogalmából is, ahogy ez az előző részben idézett alkotmánybírósági határozatokból is következik. (A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’) 

1.3. A tulajdonhoz való jog
Az Alkotmánybíróság 64/1993. (XII. 22.) AB határozata szerint a tulajdonhoz való jog az Alkotmány 13. § (1) bekezdése értelmében alapvető jog. Azonban az alkotmányi tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a polgári jogi fogalmakat. A szükséges és arányos korlátozásnak, illetve a tulajdonjog lényeges tartalmának ugyanis nincs polgári jogi megfelelője. A tulajdonjog részjogosítványai – amelyek még a polgári jog szerint sem mindig a tulajdonost, s egyes esetekben törvénynél fogva nem őt illetik – nem azonosíthatók a tulajdonhoz való jog alkotmányi védelmet élvező lényeges tartalmával.
Az Alkotmány a tulajdonjogot – mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját – részesíti alapjogi védelemben. Az alkotmányos védelemnek úgy kell követnie a tulajdon társadalmi szerepének változását, hogy közben ugyanezt a védelmi feladatot elláthassa. Amikor tehát az egyéni autonómia védelméről van szó, az alapjogi tulajdonvédelem kiterjed a tulajdon egykori ilyen szerepét átvevő vagyoni jogokra, illetve közjogi alapú jogosítványokra is (például társadalombiztosítási igényekre). A másik oldalról viszont, a tulajdon szociális kötöttségei a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását alkotmányosan lehetővé teszik.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a tulajdonjog korlátozásának viszonylag tág tere lehet az Alkotmány keretei között. Az Alkotmánybíróság szerint az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja, az alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése.
Tehát közérdekből korlátozható a tulajdonhoz való jog, azonban ilyenkor vizsgálandó az arányosság kérdése, azaz az egyéni jogsérelem és a korlátozást indokoló közérdek összemérésére van szükség. Természetesen a tulajdonhoz való jog jogalkalmazás során történő korlátozásakor törvényi alapra van szükség, hiszen alapvető jogról van szó (Alkotmány 8. §.).
Az Alkotmány 13. § (2) bekezdése szerint tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben szabályozott esetekben és módon, teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a teljes kisajátítás (a teljes tulajdonelvonás) mellett a tulajdonhoz való jog egyéb korlátozását az „egyszerű” közérdek is indokolhatja, azonban a közérdekűség és az Alkotmány 13. § (2) bekezdésében foglalt további feltételek, kiemelve az értékgarancia biztosítását, a tulajdonkorlátozás általános alkotmányossági mércéje is. (64/1993. (XII. 22.) AB határozat, valamint Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): i. m. 664-665. o. vö. Holló András-Balogh Zsolt (szerk.): Az értelmezett Alkotmány. Budapest, 2005. 340. o.)

1.4. Az állam objektív intézményvédelmi kötelezettsége
Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja szerint az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. Az államnak ez a kötelezettsége nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell az alapvető jogok megsértésétől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Ez a szükséges jogszabályi és szervezeti feltételek kialakítását is jelenti [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, 32/2003. (VI. 4.) AB határozat].

2. Összegzés – Az üggyel kapcsolatos jogi szabályozás és a jogalkalmazói gyakorlat
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 108. §-a alapján az ingatlan tulajdonosa tűrni köteles, hogy az erre külön jogszabályban feljogosított szervek – a szakfeladataik ellátásához szükséges mértékben – az ingatlant időlegesen használják, arra használati jogot szerezzenek, vagy a tulajdonjogát egyébként korlátozzák. Ebben az esetben az ingatlan tulajdonosát az akadályoztatás (korlátozás) mértékének megfelelő kártalanítás illeti meg. Ha a használat vagy egyéb korlátozás az ingatlan rendeltetésszerű használatát megszünteti, vagy jelentős mértékben akadályozza, a tulajdonos az ingatlan megvásárlását, illetőleg kisajátítását kérheti. A tulajdonjog gyakorlásával kapcsolatos termelési, építésügyi, egészségügyi, vízügyi és egyéb előírásokat külön jogszabályok tartalmazzák.
A Ptk. 171. §-ának (1) bekezdése szerint ingatlanra közérdekből a külön jogszabályban feljogosított szervek javára – államigazgatási szerv határozatával – szolgalmat vagy más használati jogot lehet alapítani. A használati jog alapításáért kártalanítás jár. Ugyanezen szakasz (2) bekezdése alapján a használati jog alapításának eseteit, továbbá a kártalanítás szabályait külön jogszabály állapítja meg. A használati, szolgalmi jog alapján közérdekű tevékenységet folytató szerv a más tulajdonában lévő ingatlant meghatározott terjedelemben használhatja. Jogszabály határozza meg azokat a szerveket, amelyek javára használati jog (szolgalom) létrehozható. A használati jog (szolgalom) a felek megállapodásának hiányában a közigazgatási hatóság határozatával jön létre. A határozatnak tartalmaznia kell a jog terjedelmét, mértékét, gyakorlásának módját. A használati jog (szolgalom) az ingatlan mindenkori tulajdonosát az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzés nélkül is köti. A használati jog alapításáért minden esetben kártalanítás jár. (Gellért György (szerk.): A Polgári Törvénykönyv magyarázata. Budapest, 2002. 568. o.)
Jelen esetben a vonatkozó külön előírásokat, szabályokat a Bt. tartalmazza. A Bt. 38. § (3) bekezdése szerint az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények, szállítóvezetékek, a kutatási műveletekhez szükséges berendezések elhelyezése céljára – megállapodás hiányában – a bányavállalkozó az ingatlan használatára az építés, kutatás végzéséhez, annak befejezéséig, szolgalom alapítását igényelheti. Az okozott kárt a bányakárokra vonatkozó szabályok szerint kell megtéríteni. Az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények és szállítóvezetékek üzemeltetése – beleértve az üzemelés megszüntetésével járó tevékenységet is – időtartamára a bányavállalkozó, az ingatlan tulajdonosának fizetendő kártalanítás ellenében, szolgalmi jog alapítását igényelheti. A törvény hatálya alá tartozó létesítmények rendeltetésszerű üzemeltetéséhez szükséges eszközök, különösen energiaellátó, adatátviteli, katódvédelmi eszközök (a továbbiakban: bányaüzemi kábel), technológiai célú csővezetékek és egyéb eszközök elhelyezése, üzemben tartása céljára a bányavállalkozó a biztonsági övezet mértékében, az ingatlantulajdonosnak fizetendő kártalanítás ellenében, szolgalom alapítását igényelheti.
A Bt. 37. § (7) bekezdése alapján pedig a szolgalmi jog vagy kisajátítás alapján [Bt. 38. § (3) és (4) bekezdések] elhelyezett bányászati létesítmény által az ingatlan rendeltetésszerű használatában keletkezett hátrány nem bányakár. Az akadályoztatásért vagy egyéb hátrányért (pl. az ingatlan forgalmi értékében bekövetkezett csökkenésért) járó kártalanítást az ingatlan tulajdonosa (kezelője, használója) részére a szolgalom alapításakor, illetőleg a kisajátítási eljárás során kell megállapítani.
A nem egyértelmű szövegezésű jogszabályhelyek egybevetése alapján kártalanítás elhelyezési célú szolgalom esetén is jár, mégpedig a szolgalom alapításakor. Bányászati létesítmények elhelyezése idegen tulajdonban álló ingatlanon csak kártalanítás ellenében képzelhető el főszabályként.	Továbbá az elhelyezési célú szolgalom alapítása, valamint a létesítmény elhelyezése már önmagában az ingatlan forgalmi értékének csökkenését okozza. Mindezt alátámasztják a Ptk. idézett rendelkezései, valamint a korábbi részekben ismertetett alkotmányossági elvek, követelmények, illetve alkotmánybírósági gyakorlat, különös tekintettel az Alkotmány 13. §-ának rendelkezéseire és az azon alapuló alkotmánybírósági gyakorlatra.
Megállapítom tehát, hogy a Bt. nem egyértelmű szövegezése, valamint az azon alapuló – a gazdasági és közlekedési miniszter és az Önkormányzati és Területfejlesztési Minisztérium által bemutatott – ellentétes jogalkalmazói gyakorlat alapvető jogokkal összefüggő visszásságot okozott. 
Egyes esetekben a tulajdonosok, akik a korlátozást tűrni voltak kötelesek, elhelyezési célú szolgalom alapításakor kártalanításban részesültek, míg mások nem. Mindez visszavezethető a nem megfelelő, homályos normaszövegre, mely a jogalkalmazás törvényességi, szakmai felügyeletét ellátó ágazati minisztériumok szerint is ellentétes, nem egységes joggyakorlathoz vezetett az illetékes közigazgatási hatóságok (közigazgatási hivatalok), illetve a bíróságok eljárásai során.
Az eddig kifejtettek alapján megállapítom, hogy a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben a nem megfelelő, nem egységes joggyakorlatra, az ennek alapjául szolgáló jogszabály szövegének pontatlanságára visszavezethetően visszásság keletkezett. 
A Hivatal eljárása a panaszos tulajdonhoz fűződő alapvető jogával összefüggésben is visszásságot idézett elő, mivel az Alkotmány 13. §-a, valamint a kifejtett alkotmányos követelmények alapján, továbbá a hatályos jogszabályok helyes értelmezése szerint kártalanítást kellett volna megállapítani a panaszos számára az elhelyezési célú szolgalom alapítása esetén is.
Végül azt is megállapítom, hogy a nem egyértelmű normaszöveg, valamint az ellentétes, kiszámíthatatlan joggyakorlat ugyancsak visszásságot idéz elő a jogbiztonság alapelve tekintetében.

Intézkedések
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az önkormányzati és területfejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 115. és 116. §-ai alapján folytasson le felügyeleti eljárást a Hivatal 04-814/8/2007. számú közigazgatási határozatával összefüggésben. Amennyiben időközben üzemeltetési célú szolgalom alapítására és ennek keretében a korábbi elhelyezési célú szolgalom alapításával okozott értékcsökkenést is megfelelően beszámító kártalanítás megállapítására nem került sor, kérem, hogy módosítsák a szóban forgó határozatot, és a jelentésben foglaltak szerint kártalanítás megállapítására kerüljön sor az elhelyezési célú szolgalom alapítása miatt.
Az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a gazdasági és közlekedési minisztert, hogy működjön együtt az önkormányzati és területfejlesztési miniszterrel, az igazságügyi és rendészeti miniszterrel, valamint a Bányászati Hivatallal, továbbá az érintett szervekkel a Bt. megfelelő módosításának érdekében, mely megteremti a jogszabályok összhangját és ezzel egységes alkalmazhatóságukat. A módosítással kialakított szöveg tegye egyértelművé, hogy az ingatlan rendeltetésszerű használatát akadályozó bányászati létesítmények, szállítóvezetékek, a kutatási műveletekhez szükséges berendezések elhelyezése (építése) okán alapított szolgalmi jog (kényszerszolgalom) esetén a szolgalom alapításakor az ingatlan tulajdonosát kártalanítás illeti meg, azaz elhelyezési célú szolgalom esetén is kártalanítás jár a szolgalom alapításakor.
A jelentést tájékoztatás céljából megküldöm a Legfelsőbb Bíróság elnökének, valamint a Fővárosi Főügyésznek.

Budapest, 2008. április 
Dr. Szabó Máté sk.