Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4785/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Halász Zsolt

Az eljárás megindulása
A panaszos az Agrár és Vidékfejlesztési Operatív Program (AVOP) keretében kiírt LEADER+ pályázat („Korlátozott számban kiválasztott helyi akciócsoport helyi fejlesztési programjainak megvalósítása”) elbírálásával kapcsolatban panaszt terjesztett elő hivatalomhoz. Beadványában azt sérelmezte, hogy pályázata elbírálásának elhúzódását, valamint az irányító hatóság pályázata támogatását elutasító döntését.
A panasz alapján felmerült a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, és az ebből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog, továbbá a jogorvoslathoz való jog sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, ezért a panasz alapján vizsgálatot folytattam.
Vizsgálatom eredményes befejezése – a tényállás tisztázása és a vonatkozó iratok beszerzése – érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 18. § (4) bekezdése alapján tájékoztatást kértem a földművelési és vidékfejlesztési minisztertől.

Érintett alkotmányos jogok, kötelezettségek
– a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1)),
– a jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való (Alkotmány 2. § (1)),
– a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5))

A megállapított tényállás
A panaszos vissza nem térítendő pénzügyi támogatás iránti pályázatot nyújtott be az AVOP LEADER+ Intézkedés 2. Tevékenység keretében (3.5.2 kódszámon), Sümeg Térségi Marcal Forrásvidék Helyi Akciócsoport által közzétett pályázati felhívásra. 
A pályázati kiírás szerint a FAMULUS Sümeg Kistérségéért Egyesület, mint gesztorszervezet feladata volt annak ellenőrzése, hogy a pályázatok formai, jogosultsági, illeszkedési és teljességi feltételeknek való megfelelnek-e. A gesztor szervezet illeszkedési hiányosságok esetén – ha a pályázatban megjelölt cél nem illeszkedik a pályázati kiírásban meghatározott célokhoz – jogosult volt a pályázatok elutasítására. A pályázati kiírás szerint a pályázat összhangját a LEADER+ intézkedés elveivel és a helyi akciócsoportok fejlesztési terveivel az alábbiak tekintetében kellett az elbírálás során vizsgálni:
– milyen szorosan kapcsolódik a projekt a helyi vidékfejlesztési tervben meghatározott témához és célcsoporthoz,
– megfelelő-e a projekt pénzügyi nagyságrendje a fejlesztési tervben foglaltaknak (nem ássa-e alá a terv tágabb céljait,
– mennyiben járul hozzá a projekt a helyi fejlesztési terv céljainak és feladatainak megvalósulásához.
A pályázati kiírás szerint a Leader-szerűségre kapott pontszámnak el kell érnie az 50%-ot az összes pontszámon belül.
Az értékelés – pályázati kiírásban meghatározott rendszere szerint – az értékelést végző helyi gesztorszervezet tesz javaslatot a pályázati pontszám alapján a Helyi Bíráló és Monitoring Bizottság részére. A HBMB által elfogadott döntési javaslatot a gesztorszervezet továbbítja a Döntéselőkészítő Bizottság részére, amelynek javaslata alapján a támogatásról szóló döntést az Irányító Hatóság vezetője hozza meg. A pályázót a döntésről a gesztorszervezet levélben értesíti a döntéstől számított 15 napon belül.
Az AVOP irányító hatósága a pályázat benyújtásának időpontjában a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter volt. A pályázat elutasításáról szóló döntést ténylegesen a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal elnöke hozta meg.
A panaszos pályázatát 2006. szeptember 11-én nyújtotta be, és befogadására – hiánypótlást követően – 2006. november 24-én került sor. A pályázat befogadásáról szóló értesítésben arról tájékoztatták a panaszost, hogy „a támogatási igényről a döntéshozó a részletes értékelést követően, jelen értesítéstől számított 60 napon belül dönt”. Ezt követően először a Helyi Bíráló és Monitoring Bizottság (HBMB) 2007. február 26-án (a befogadást követően 2 hónappal), majd ugyanazon kérdés tekintetében a Döntéselőkészítő Bizottság (DEB) további kiegészítő információkat kért a 2007. április 24-én kelt és a panaszos által két nappal később kézhez vett levelében úgy, hogy a hiánypótlásra az utóbbi esetben 2007. április 27-ig volt lehetőség. Az ugyanazon kérdésben második alkalommal elrendelt hiánypótlásra a panaszosnak gyakorlatilag 1 napja volt. 
A panaszost pályázatának elbírálásáról – a 2006. november 24-étől számított 60 napos határidőt többszörösen túllépve – 2007. október 31-én értesítették. Pályázatát elutasították, a döntés két és fél soros indokolása szerint a pályázat LEADER-szerűsége nem kellőképpen biztosított, továbbá az elutasítás a 14/2004. (VIII. 13.) TNM-GKM-FMM-FVM-PM együttes rendelet (a továbbiakban: R.) és a pályázati felhívás XII.2. fejezete alapján történt. 
Vizsgálatom bizonyíthatóság hiányában nem terjedt ki a panasz azon részére, amelyben a panaszos azt sérelmezte, hogy a helyi gesztorszervezet (Famulus Egyesület) telefonhívásait gyakran nem fogadta, kérdéseire nem, vagy késve reagált, illetve kitérő választ adott.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Tekintettel arra, hogy az ügyben a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter, mint irányító hatóság az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, a Famulus Sümeg Kistérségért Egyesület, mint az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik. A panaszos számára a döntést követően a jogorvoslati lehetőség nem volt biztosítva.
2. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam (…) kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. (9/1992. (I. 30.) AB határozat)
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. (75/1995. (XI. 21.) AB határozat)
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 1. § (2) bekezdése alapelvi szinten rögzíti, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. A Ket. 4. § (1) szerint az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez való jog. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog (315/E/2003. AB határozat).
A határidők a jogilag szabályozott eljárások olyan elemei, amelyek általában az eljárások, ezen belül különösen egyes eljárási cselekmények lefolytatása, illetőleg bizonyos jogosultságok gyakorlása vagy kötelezettségek teljesítése ésszerű időn belül való befejezését írják elő; megakadályozzák az eljárások parttalanná válását, ugyanakkor biztosítják – többek között – az alapjogok gyakorlásának lehetőségét. (23/2005. (VI. 17.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. A döntés szerint az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. A közigazgatási eljárás nem nélkülözheti a kötelező ügyintézési határidőket. Az ügyfél ugyanis nem építkezhet, nem vállalkozhat, kereskedelmi tevékenységet nem végezhet, gépjárművet nem vezethet hatósági engedély nélkül. A kérelmező kénytelen tehát – beadványa jogszerű elbírálása érdekében – a hatósághoz fordulni. Az Alkotmánybíróság mindezek alapján hivatalból eljárva mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést állapított meg azért, mert az általános és a különös államigazgatási eljárási törvényekben egyébként tételesen előírt ügyintézési határidők – a közigazgatási szerv mulasztásából eredő – be nem tartása ellen a jogszabályok nem nyújtottak hatékony jogvédelmi eszközt az ügyfél számára. 
Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban foglalta össze. Az Abh.-ban rögzített megállapításokat utóbb több határozat is megerősítette. Eszerint a tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság eljárásában azonban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. (6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság értelmezésében jogbizonytalanságot teremt, ha az állampolgárokat a jogszabály túlbuzgóságból vagy hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki. (49/1995. (VI. 30.) AB határozat)
A közigazgatás működésével kapcsolatos követelmények rögzítése mellett az Alkotmánybíróság a jogorvoslathoz való jog tartalmát is számos határozatban bontotta ki. E határozataiban kifejtette, hogy az Alkotmánynak a közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatáról, a bírósághoz fordulás jogáról és a jogorvoslathoz való jogról szóló, egymással összefüggő rendelkezései – a jogállamiság elvével összhangban – milyen követelményeket támasztanak a jogszabályokkal szemben. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésének első mondata szerint „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.” Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint „a jogorvoslathoz való jog, mint alkotmányos alapjog immanens tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy (...) ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége”( 5/1992. (I. 30.) AB határozat, 22/1995. (III. 31.) AB határozat). 
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a jogorvoslathoz való jog tényleges érvényesüléséhez a „jogorvoslás” lehetősége is szükséges, vagyis az, hogy a jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát (23/1998. (VI. 9.) AB határozat, 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, 19/1999. (VI. 25.) AB határozat). 
3. Az ügy érdeme tekintetében
A pályázat elbírálása a strukturális alapok és a Kohéziós Alap felhasználásának általános eljárási szabályairól szóló 14/2004. (VIII. 13.) TNM-GKM-FMM-FVM-PM együttes rendelet (a továbbiakban: Rendelet) rendelkezései alapján történt. A Rendelet 26. §-a, valamint ezzel összhangban a pályázó számára a pályázat befogadásáról szóló értesítés szerint a pályázat benyújtásától számított 60 naptári napon belül kellett volna a pályázat eredményéről értesíteni a panaszost. Vizsgálatom során ugyanakkor megállapítottam, hogy a pályázat elbírálására a befogadástól számított 60 napos határidőt többszörösen túllépve – február 24-e helyett október 31-én – került sor. A pályázat elbírálására akár jogszabályban, akár a pályázati kiírásban meghatározott határidő betartásának, illetve túllépésének az eljárási szempontok mellett anyagi következményei is lehetnek. Nyilvánvaló, hogy a késedelem – eljárási szempontból – önmagában nem eredményezi a pályázat érvénytelenségét. Egy jelentős késedelem ugyanakkor rendkívül negatív hatást gyakorolhat a pályázó gazdasági helyzetére. Kétségtelen ugyanis, hogy a pályázat útján igényelt forrásra a pályázó valamilyen mértékben számít, az adott projekt, illetve az egész éves gazdálkodásának üzleti/pénzügyi tervét bizonyos – jelentős – mértékben a pályázat útján megszerezhető forrásokra is építi. Egy jelentős, több mint fél éves késedelem ezért jóval jelentősebb pénzügyi problémát tud eredményezni, egy esetleges elutasító döntés. 
Emellett azt sem szabad elfelejteni, hogy a pályázat útján kiosztandó fejlesztési források célja nem önmagában a pénzosztás, hanem e források a Magyar Köztársaság és az Európai Unió fejlesztési politikája megvalósításának közvetlen eszközei. Maguk a pályázatok sem az állam, illetve az Európai Unió által ex gratia biztosított támogatások, hanem a Magyar Köztársaság és az Európai Unió összehangolt fejlesztési céljainak megvalósítását szolgálják. 
Nyilvánvaló, hogy a pályázóknak nincsen alanyi joguk a pályázat útján – meghatározott célra – igénybe vehető források megszerzésére. Elengedhetetlennek tartom azonban, hogy ezen pályázati eljárások során teljes körűen érvényesüljön a tisztességes eljárás követelménye, így különösen a vonatkozó jogszabályokban, vagy a kiírásban meghatározott határidők betartása a kiíró részéről is, a hiánypótlási felhívások ésszerű és teljesíthető határidejének meghatározása, ugyanazon kérdés tekintetében indokolatlan többszöri hiánypótlási felhívás mellőzése, a döntés nem csak formális, hanem érdemi indokolása, valamint a jogorvoslathoz való jog biztosítása.
Abban az esetben, ha a pályázatok elbírálása, a források odaítélése és jóváhagyott pályázati források folyósítása jelentős késedelmet szenved, e késedelem önmagában veszélyezteti egyrészt a fejlesztések megvalósítását, az érintett pályázók pénzügyi-gazdasági stabilitását, e fejlesztési célokba, illetve azok megvalósíthatóságába vetett közbizalmat, másrészt – mindezek által – a közpénzek hatékony és eredményes felhasználását. Különösen kiélezett pénzügyi helyzetben lévő pályázó esetén egy jelentős késedelem és az arra történő elhúzódó várakozás a pályázó gazdasági ellehetetlenüléséhez is vezethet.
Álláspontom szerint nincs olyan alkotmányos és ésszerű indok, amely alapján a Magyar Köztársaság és az Európai Unió összehangolt fejlesztési politikája keretében nyújtott pénzügyi támogatások odaítélésére irányuló eljárásban az Alkotmánybíróság által a közigazgatási eljárási határidők betartására meghatározott követelmények alkalmazását megkérdőjelezné. A tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülése tekintetében e jelentős késedelem egyértelműen visszásságot okoz. 
A jelentős késedelemmel meghozott döntés által okozott visszássághoz nagymértékben hasonlít a lényegében teljesíthetetlen hiánypótlási határidők meghatározása. 
Álláspontom szerint a hiánypótlási felhívás keltétől számított 3 napos határidő kitűzése amellett, hogy betartása a pályázótól nem elvárható (még akkor sem, ha a szóban forgó esetben ténylegesen teljesíteni tudta), komolytalanná teszi az eljárást, és ezáltal jelentős mértékben veszélyeztetni az eljárás tisztességes voltába és az elfogulatlan döntéshozatalba vetett bizalmat, általánosan megfogalmazva az tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét okozza.
A szóban forgó ügyben tovább súlyosbítja a helyzet megítélését, hogy a hiánypótlás igénye a helyi bíráló és monitoring bizottság 2007. március 23-i ülésén megfogalmazódott, a hiánypótlási felhívás kiküldésére azonban egy hónappal később, 2007. április 24-én került sor. Ilyen esetben joggal vetődik fel a pályázóban a kérdés – különösen a döntéshozatali határidő leteltét követő két hónap elteltével –, hogy a 3 napos válaszadási határidővel küldött hiánypótlási felhívás nem a pályázat adminisztratív ellehetetlenítését célozza-e? Mindezt csak erősítheti, ha a pályázat elbírálásáról szóló döntésről a pályázó további mintegy hat hónap elteltével értesül.
Az eljárási határidők mellett további kérdéseket vet fel a pályázat elutasításának indokolása is.
Az indokolás alapvető rendeltetése a döntés ténybeli és jogi megalapozása. A döntés megalapozottsága csak akkor válhat mindenki számára nyilvánvalóvá, ha az indokolás magában foglalja a tényállás bizonyítékokkal alátámasztott megállapítását. Ez egy pályázat elbírálása esetén a szükséges dokumentáció teljeskörűségének vizsgálatát jelenti. Az indokolás másik fő eleme a tényállás – jogi – értékelése kell, hogy legyen. Pályázat-elbírálás esetén ez a döntés alapjául szolgáló jogszabályhelyek, valamint a pályázati kiírás megfelelő pontjai alapján történő értékelést – elutasítás esetén a hiányosságok érdemi kiemelését –, valamint e jogszabályhelyek és a pályázati kiírás megfelelő pontjanak pontos meghivatkozására vonatkozó követelményt jelenti. A pontosság alatt álláspontom szerint az is értendő, hogy nem elég a jogszabály megjelölése (számának és címének rögzítése), hanem konkrétan meg kell jelölni a rendelkezést (szakasz, bekezdés, pont szinten), amelyen a döntés – különösen az elutasító döntés – alapul. Semmilyen alkotmányos indokot nem találtam arra vonatkozóan, hogy e téren szükség lenne a közigazgatási határozatok indokolásának követelményeitől eltérni.
A Rendelet 26. § (1) bekezdése és 21. § (2) bekezdés b) és c) pontja szerint a döntést részletesen meg kell indokolni a pályázat elutasítása, illetve csökkentett összköltséggel történő támogatása esetén. A pályázó részére küldött a pályázat elutasításáról szóló értesítésben az teljes indokolás a következő két és fél sor volt: „Az elutasítás a 14/2004. (VIII. 13.) TNM-GKM-FMM-FVM-PM együttes rendelet vonatkozó rendelkezései alapján történt, valamint a pályázati felhívás XII.2) fejezete alapján. A pályázat Leader-szerűsége nem kellően megalapozott.” 
Megkeresésemre adott válaszában a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium államtitkára arról tájékoztatott, hogy a részletes indokolás nem az indokolás terjedelmére utal, hanem az elutasítás okának jogszabályhelyekkel alátámasztott megjelölésére.
Amellett, hogy – hogy a fentiek alapján – nem tudok egyetérteni az FVM államtitkárának a részletes indokolás fogalmát igencsak leszűkítő véleményével, rá kívánok mutatni arra, hogy a fent idézett indokolás még e kritériumoknak sem tesz eleget. Nem tartom ugyanis elegendőnek, hogy az indokolás egyrészt csak a vonatkozó jogszabályra utal, annak konkrét rendelkezéseire (szakasz, bekezdés, pont) ugyanakkor nem. Nyilvánvalóan mindenki elképzelhetetlennek tartja, hogy a bíróság ítéletét pusztán általánosan a polgári törvénykönyvre, vagy az adóhatóság határozatát általánosságban az adózás rendjéről szóló törvényre hivatkozva hozza meg. Másrészt a pályázati kiírás XII. 2) pontja két kategóriába (összhang a Leader+ intézkedés elveivel, illetve a projekt minősége) sorolva 3+10 értékelési szempontot határoz meg. Az indokolás nem tér ki annak érdemi magyarázatára, hogy az összesen 13 szempont közül melyik és mennyiben nem teljesült olyan mértékben, amely a pályázat elutasítását eredményezte. Az indokolásból nem derül ki a benyújtott pályázat mennyiben és miként nem felelt meg a pályázati kiírásban meghatározott követelményeknek, ezért nem hathatott az elutasítás indokolása a szükséges meggyőző erővel. 
Mindezek alapján megállapítottam, hogy az irányító hatóság vezetője nem tett eleget a Rendeletben előírt részletes indokolási kötelezettségének és ezzel a jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét okozta.
Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot csak törvény korlátozhatja.
Nem tartoznak a közigazgatási és hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) hatálya alá azok az államháztartási és/vagy EU-s forrásból finanszírozott támogatások elbírálásával kapcsolatos eljárások, amelyekben a jogszabály, illetve a pályázati kiírás csupán kis mértékben – pl. a pályázat tárgykörének megjelölésével, vagy a pályázók körének meghatározásával – korlátozza az eljáró közigazgatási szerv döntési jogkörét, egyébként azonban diszkrecionális jogkörébe utalja, hogy legjobb belátása szerint, a nemzetgazdasági, területfejlesztési, közegészségügyi, tudományos, stb. érdekek, értékek és preferenciák figyelembe vételével határozza meg az érintettek rangsorát és a támogatás mértékét.
A Rendelet sem tartalmaz semmilyen rendelkezést arra nézve, hogy a pályázat elbírálásával kapcsolatos eljárásra a Ket. rendelkezéseit kellene alkalmazni. A Rendelet a pályázat elbírálásával kapcsolatos döntés elleni jogorvoslat lehetőségéről hallgat, a jogorvoslat fogalma a rendelet szabályai között nem jelenik meg.
Rá kell azonban mutatnom arra, hogy a jogorvoslathoz való jog lényeges tartalma kiterjed a jogorvoslati lehetőségről (avagy annak hiányáról) való tájékoztatásra is. Ebből következően alapvető garanciális jellegű állami kötelezettség, hogy az egyes eljárások során az eljáró hatóságnak, állami szervnek tájékoztatni kell az állampolgárt a jogorvoslati lehetőség igénybevételéről. A tájékoztatási kötelezettséget az egyes eljárási kódexek is kiemelik, mintegy hangsúlyozva, hogy a jogorvoslatról való tájékoztatás nem múlhat az egyes hatóságok mérlegelésén, belátásán. Szintén kiemelendő, hogy a jogorvoslathoz való jog nem feltétlenül csak a bírósághoz fordulás jogát jelenti.
A strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló 1260/1999/EK rendelet 21. cikke szerint a Leader+ intézkedést – a 2000-2006 közötti pénzügyi tervezési időszakban – az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garancia Alap Orientációs része finanszírozta. A 2007-13 közötti pénzügyi tervezési időszakban a Leader+, mint önálló intézkedés (kezdeményezés) megszűnt, de az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról 1698/2005/EK tanácsi rendelet egyik támogatási tengelye a Leader-megközelítés, a támogatási rendszer tehát bizonyos módosításokkal ugyan, de tovább él. 
Tekintettel arra, a Leader-típusú projektek finanszírozása 2007-től az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból történik, a végrehajtásra Magyarországon a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről 2007. évi XVII. törvény rendelkezései alapján kerül sor. E törvény 12. §-a a törvény hatálya alá tartozó támogatások esetében – bizonyos korlátozásokkal – alkalmazni rendeli a Ket. rendelkezéseit, így a jogorvoslatra vonatkozó rendelkezéseket is. Ugyanakkor a strukturális és kohéziós támogatások lebonyolítását szabályozó, a Rendelet nem rendeli háttérjogszabályként alkalmazni a Ket. rendelkezéseit és a jogorvoslat lehetőségét sem szabályozza önállóan.
Álláspontom szerint azáltal, hogy a 14/2004. (VIII. 13.) TNM-GKM-FMM-FVM-PM együttes rendelet sem önállóan, sem áttételesen nem szabályozza a jogorvoslat lehetőségét a strukturális és kohéziós támogatások tekintetében az eredményezi, hogy e támogatásokra pályázatot benyújtók esetében a szabályozásra visszavezethető okból sérül a jogorvoslathoz való jog.

Intézkedéseim
A feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése és jövőbeni elkerülése érdekében az Obtv. 21. §-a alapján kezdeményezem a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszternél 
– a szóban forgó pályázat ismételt elbírálását érdemi értékelését és – elutasítás esetén – a döntés érdemi indokairól a pályázó érdemi tájékoztatását;
– biztosítsa, hogy az irányítása alá tartozó pályázati programok keretében benyújtott pályázatok értékelése során hozott elutasító döntések esetén az elutasítás érdemi és meggyőző legyen;
– biztosítsa, hogy az irányítása alá tartozó pályázati programok keretében benyújtott pályázatok értékelése során a pályázat elbírálásában közreműködő, illetve a döntéseket meghozó intézmények szervezetek és személyek mindenkor tartsák be az eljárásra – különösen az eljárási határidőkre, és a hiánypótlásra – vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket.
Az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a gazdasági és közlekedési miniszternek, környezetvédelmi és vízügyi miniszternek, valamint a pénzügyminiszternek a 14/2004. (VIII. 13.) TNM-GKM-FMM-FVM-PM együttes rendelet módosítását akként, hogy a szabályozás teremtse meg a jogorvoslat lehetőségét a strukturális és kohéziós támogatásokra benyújtott pályázatok esetében is.

Budapest, 2008. május 30.

Dr. Szabó Máté sk