Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3650/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Kovács Orsolya
Az eljárás megindítása
Egy budapesti nagyszülő fordult panasszal hozzám felesége közgyógyellátás iránti kérelmének elutasítása miatt. A kérelem elutasítására azért került sor, mert a panaszos unokáit – akiket évek óta háztartásában nevelt – az eljáró hatóságok az egy főre jutó jövedelem megállapításánál családtagként nem vették figyelembe.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz és tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a 17. §-ban és a 70/E. §-ban foglalt szociális biztonsághoz való jog sérelme miatt indítottam vizsgálatot.

Az érintett alkotmányos jogok
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
70/E § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Alkalmazott jogszabályok
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (Szoctv.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)

A megállapított tényállás
A panaszos két unokáját 7 éve neveli saját háztartásában. A nagyobbik unoka 1983-ban született, a kisebbik 1988-ban. A kisebbik unoka gyámjául – tekintettel arra, hogy a nagyszülőkhöz kerülésekor még kiskorú volt – a gyámhivatal a panaszost rendelte ki.
A panaszos felesége – a család jövedelmi viszonyaira tekintettel – méltányossági közgyógyellátásra való jogosultságának megállapítását kérte Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzata jegyzőjétől. A jegyző határozata szerint a méltányossági közgyógyellátás nem állapítható meg, mivel a családban az egy jutó jövedelem meghaladja az önkormányzati rendeletben meghatározott jövedelemhatárt. Eljárása során a jegyző az unokákat nem tekintette családtagnak, mivel a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szoctv.) 4. § (1) bekezdés c) és d) pontját úgy értelmezte, hogy nevelt gyermekként családtagnak az unoka nem tekinthető, még abban az estben sem, ha őt a nagyszülő éveken át saját háztartásában gyámjaként nevelte. 
A panaszos felesége a számára sérelmes határozattal szemben jogorvoslattal élt. Az másod fokon eljáró Közép-magyarországi Közigazgatási Hivatal Szociális és Gyámhivatalának vezetője az elsőfokú határozatot helybenhagyta, mivel a Szoctv. családra és közeli hozzátartozóra vonatkozó fogalom-meghatározó rendelkezéseit a jegyzővel azonos módon értelmezte.

A vizsgálat megállapításai
A Szoctv. 4. § (1) bekezdés c) és d) pontja alapján a család az egy lakásban, vagy személyes gondoskodást nyújtó bentlakásos szociális, gyermekvédelmi intézményben együtt élő, ott bejelentett lakóhellyel vagy tartózkodási hellyel rendelkező közeli hozzátartozók közössége. Közeli hozzátartozónak minősül többek között a húszévesnél fiatalabb, önálló keresettel nem rendelkező; a huszonhárom évesnél fiatalabb, önálló keresettel nem rendelkező, nappali oktatás munkarendje szerint tanulmányokat folytató; a huszonöt évesnél fiatalabb, önálló keresettel nem rendelkező, felsőoktatási intézmény nappali tagozatán tanulmányokat folytató vér szerinti, örökbe fogadott, illetve nevelt gyermek.
A gyermek és az őt gondozó személy között a vér szerinti családi köteléket a leszármazás, illetve egyes esetekben a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (Csjt.) rendelkezései hozzák létre. A Csjt. szabályozza az örökbefogadást is, egyértelmű családi kapcsolatot alkotva az örökbefogadó szülő és az örökbe fogadott gyermek között. A nevelt gyermek fogalmát sem a Csjt. sem a Szoctv. nem határozza meg. 
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) 6. § (1) bekezdése szerint a gyermeknek joga van a testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, egészséges felnevelkedését és jólétét biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéshez. A 7. § (1) és (2) bekezdése alapján a gyermek szüleitől vagy más hozzátartozóitól csak saját érdekében, törvényben meghatározott esetekben és módon választható el. A gyermeknek joga van - örökbefogadó családban vagy más, családot pótló ellátás formájában - a szülői vagy más hozzátartozói gondoskodást helyettesítő védelemhez. Abban az esetben tehát, ha a gyermek nevelése, gondozása saját (vér szerinti) családjában nem biztosítható, őt más családpótló, a gondozását, nevelését biztosító ellátásban kell részesíteni. Ezek az ellátások hatósági intézkedés alapján illetik meg a gyermeket. E hatósági intézkedések a családba-fogadás, az ideiglenes elhelyezés elrendelése, az átmeneti, illetve tartós nevelésbe vétel. Az utóbbi három esetben a gyermek elhelyezésére otthont nyújtó (intézményi) ellátás keretében vagy nevelőszülőnél kerülhet sor. E logika alapján a gyermekkel (szülőjén kívül) a családba-fogadó vagy a nevelő szülő kerülhet gondozási, nevelési kötelezettséget magában foglaló kapcsolatba, tehát nevelt gyermeknek kell tekinteni úgy a családba-fogadó, mint a nevelő szülő által nevelt gyermeket. Hiszen mind a családba-fogadás, mind a nevelő szülőnél történő elhelyezés funkciója az, hogy a gyermek számára az egészséges testi, lelki, szellemi fejlődéséhez szükséges családi környezetet pótolja. A „nevelt gyermek” fogalmának szűken történő értelmezése, amely alapján csak a nevelőszülők által gondozott gyermek tekinthető közeli hozzátatoznak, a családba fogadó szülő által nevelt gyermek pedig nem, indokolatlanul tesz különbséget a két – a gyermek családban történő nevelkedésének előmozdítását célzó – intézmény között. Ezzel súlyosan sérti a jogbiztonságot, valamint a gyermek és az őt nevelő személy érdekeit – az adott ügyben pedig –, a szociális biztonsághoz való alkotmányos jogait. 
Az adott ügyben tehát családtagnak kell tekinteni a nagyszülőket és unokájuk közül azt a gyermeket, akit kiskorúságára tekintettel családjukba fogadtak, számára a gyámhivatal őket vagy egyiküket gyámul kirendelte, függetlenül attól, hogy az együtt élők között milyen vérségi kapcsolat áll fenn.
Mindezek alapján, megállapítom, hogy téves jogértelmezésével az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való és a jogbiztonsághoz fűződő joggal, valamint a 17. §-ban és a 70/E. §-ban foglalt szociális biztonsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott az első fokon eljáró jegyző és a határozatot másod fokon felülvizsgáló szociális és gyámhivatal vezetője is. 

Kezdeményezés, ajánlás és javaslat
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény (Obtv.) 21. § (1) alapján kezdeményezem, hogy Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzata jegyzője a panaszos feleségének közgyógyellátás iránti kérelmét elutasító határozatát vizsgálja felül, és ennek keretében a Szoctv. családtagokra vonatkozó rendelkezéseit az előbbiekben foglaltaknak megfelelően értelmezze.
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a szociális és munkaügyi minisztert, gondoskodjon arról, hogy a regionális szociális és gyámhivatalok és kirendeltségeik vezetői a jelentésemben foglaltakat megismerjék, és megismertessék az illetékességi területükön működő, a szociális ellátások biztosítására köteles közigazgatási szervekkel is.
Az Obtv. 25. § alapján javaslom továbbá, a miniszter fontolja meg, hogy a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény közeli hozzátartozókra vonatkozó fogalom-meghatározó rendelkezéseinek olyan jellegű módosítását kezdeményezi, amely a jövőben kizárja, hogy az eljáró hatóságok a családba-fogadott gyermekeket ne tekintsék a családba-fogadó szülők családtagjainak.

Budapest, 2007. november 27.

Dr. Szabó Máté sk