Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3430/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Csóré Erika
A vizsgálat megindítása
A panaszos egyetlen gyermeke (fia) a beadványában kifejtettek szerint, 2006. március 26-án bűncselekmény áldozata lett, sérüléseibe belehalt. Ő maga egyedül él, mozgáskorlátozott (egyik lába combtőben amputált), tolókocsihoz kötött. Fia halálával minden segítségét és támogatását elvesztette. 2007 áprilisában a Hajdú-Bihar Megyei Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálatához fordult egyösszegű kárenyhítési támogatás megállapítása céljából. Kérelmével érdemben nem foglalkoztak, a benyújtási határidő elmulasztása miatt előterjesztett igazolási kérelmét pedig elutasították.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény (Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el, mivel felmerült a jogállamiság elve, a szociális biztonsághoz és az emberi méltósághoz való jog közvetlen sérelmének gyanúja. Vizsgálatom során tájékoztatást kértem a Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálat (továbbiakban: Szolgálat) vezetőjétől.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog: "A Magyar Köztárság független, demokratikus jogállam." (Alkotmány 2. § (1) bek.)
Az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” (Alkotmány 54. § (1) bek.)
A szociális biztonsághoz való jog:: „A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.” (Alkotmány 70/E. § (1) bek.)

A megállapított tényállás
A Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálat vezetőjétől kapott tájékoztatás szerint a panaszos kárenyhítési kérelmét a Hajdú-Bihar Megyei Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálatához nyújtotta be 2007. április 18-án, vagyis a fia ellen elkövetett bűncselekményt követő több mint egy év elteltével. Annak érdekében, hogy kérelmét határidőben benyújtottnak tekintsék, a panaszos igazolási kérelmet is csatolt. Ez utóbbi nyomtatványt – a panaszos kérésére – a Hajdú-Bihar Megyei Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálat munkatársa kézírással töltötte ki, amit a panaszos aláírt. Az igazolási kérelemben arra hivatkozott, hogy csak 2007 februárjában szerzett tudomást az áldozatsegítő támogatások létéről, egyébként is nehéz számára az ügyintézés, mivel idős, beteg, egyik lábát amputálták.
A Szolgálat a panaszos igazolási és kárenyhítési kérelmét külön-külön, de ugyanazon a napon kelt határozatban elutasította. A határozatok indokolása szerint azért, mert a szóban forgó bűncselekmény óta három hónap eltelt, és nem merült fel olyan akadály, amely a kárenyhítési kérelem benyújtásában őt indokoltan késleltette volna, igazolási kérelméhez pedig nem csatolt orvosi igazolást arról, hogy a bűncselekménnyel összefüggésben, illetve abból eredően orvosi, kórházi kezelésre szorult, vagy olyan fizikai és pszichés állapotba került, amely „elháríthatatlan akadálya” volt a kérelmek időben való előterjesztésének. A panaszos idős korát és betegségét nem tartották elfogadható indoknak a kérelem késedelmes, a bűncselekmény elkövetését követő több mint egy év után történő előterjesztéséhez.
A panaszos mindkét kérelmet elutasító határozatot 2007. június 25-én személyesen vette át – ezt az átvételt igazoló tértivevény tanúsítja – azonban jogorvoslattal nem élt.

A vizsgálat megállapításai
1. Mindenekelőtt a panaszban foglaltak vizsgálatára vonatkozó hatásköröm fennállásáról kellett döntenem.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban : Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint: „Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.” 
Az országgyűlési biztos tehát – többek között – akkor járhat el, ha a beadványt benyújtó személy a rendelkezésére álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket kimerítette, vagy ilyen jogorvoslati lehetőség nem áll rendelkezésére.
Nem kizárt azonban, hogy az országgyűlési biztos – kivételesen – vizsgálatot folytasson olyan esetben, ha a panasz vizsgálatához szükséges eljárási feltételek formálisan hiányoznak, de a beadványt benyújtó személy személyes körülményei, vagy a beadványban jelzett egyéb tények, körülmények hozzájárultak a jogorvoslat igénybevételének elmaradásához.
Ezen kívül az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az Obtv. 16. § (2) bekezdése lehetővé teszi az országgyűlési biztosnak a hivatalból történő eljárást.
Mivel az igazolási kérelem elutasítását az ügy érdemében hozott határozat elleni jogorvoslati kérelemben lehetett volna kifogásolni, azonban a panaszos nem élt a kárenyhítés iránti és igazolási kérelme elutasítása ellen fellebbezéssel, elsősorban azt kellett megállapítani, hogy mindezt személyes körülményei, hátrányos helyzete okozta. Fia tragikus körülmények közötti elvesztése miatti fájdalom, továbbá az egyébként is mások segítségére szoruló, egyedül álló, mozgásában korlátozott, rokkant személy nem volt képes időben és adekvát jogvédelmet kérni. Így az ügy összes körülményére tekintettel fennálltak az ombudsman hivatalból való eljárásának feltételei.
Az Obtv. már idézett 16. § (1) bekezdése azt is előírja, hogy az országgyűlési biztoshoz olyan sérelem miatt lehet fordulni, amely alkotmányos jogokkal függ össze. Alkotmányos jognak az Alkotmányban felsorolt alapjogok, valamint azoknak az Alkotmánybíróság, és az országgyűlési biztosok által kifejtett részjogosítványai tekintendők. Ilyennek kell tekinteni az Alkotmányban nem szereplő, de nemzetközi szerződésen alapuló alapvető jogosultságokat, valamint az Alkotmányban, más jogszabályban vagy kötelező dokumentumban meghatározott, alapjogként érvényesülő tilalmat vagy kötelező érvényű elvet is.
Kötelező érvényű elv az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből levezethető tisztességes, méltányos eljárás követelménye, mely a töretlen Alkotmánybírósági gyakorlat szerint, számos esetben közigazgatási ügyekben is számon kérhető. Ennek adja alkotmányos alapját az Alkotmány már hivatkozott 2. § (1) bekezdése. A hagyományos ombudsmani vizsgálati hatáskört jelen ügyben tehát a tisztességes eljárás követelménye, mint alkotmányos elv is megalapozta.
2. 	Érdemi vizsgálatom arra terjedt ki, hogy a panaszos kárenyhítési és igazolási kérelmének elutasítása során a Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálata az Alkotmány vonatkozó rendelkezéseit, valamint az ügyben irányadó jogszabályok előírásait maradéktalanul betartva járt-e el.
Az Alkotmánybíróság a 28/1992. (IV. 30.) AB határozatában kifejtette: „A jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték…A jogállam sem tud eltekinteni attól, hogy mind a természetes, mind a jogi személyektől megkövetelje a törvényesen kihirdetett jogszabályok ismerését, és az azokkal összhangban álló magatartást, s mindezek garanciájaként érvényre juttassa azt az elvet: a jogszabály nem ismerése senkit nem mentesít jogellenes magatartása következményei alól. A demokratikus jogállam azonban…nem él vissza azzal a lehetőséggel, amelyet a jog megismerésének általános érvényű követelménye nyújt, hanem kellő törvényi garanciákkal megteremti annak a reális lehetőségét, hogy a jogalanyok valóban megismerhessék a reájuk irányadó jogszabályi rendelkezéseket…”
E követelményeknek az állam eleget tesz a bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvényben (továbbiakban: kárenyhítésről szóló törvény) akkor, amikor a kárenyhítési kérelem benyújtására, különböző alternatív időpontokat ír elő. A kérelmet egységesen a bűncselekmény elkövetését követő 3 hónapon belül kell előterjeszteni, de e főszabály alól 3 kivétel lehetséges. Az egyik, amikor egy elháríthatatlan akadály teszi lehetetlenné a kérelem előterjesztését. Ez esetben az akadály megszűnését követő 3 hónapon belül lehet a kérelmet benyújtani. A másik, amikor egy korábban indult és közigazgatási eljárásban vizsgált cselekményről utóbb kiderül, hogy bűncselekmény, és annak tényállási elemei megalapozzák a kárenyhítés iránti kérelmet. A harmadik eset, amikor a bűncselekmény által okozott súlyos egészségkárosodásról, lelki sérülésről hitelt érdemlően bizonyítható, hogy az igényérvényesítési határidőn túl, de elévülési időn belül derül ki az okozati összefüggés. A törvény abszolút jogvesztő határidőt is tartalmaz, ami 5 év. 5 év eltelte után úgy tekinthető, hogy az áldozat lemondott az állam kárenyhítési lehetőségéről. 
A vizsgált esetben a panaszos, miután 2007 februárjában tudomást szerzett szóban forgó igényérvényesítési lehetőségéről – három hónapon belül, miután jogban jártas szakembertől segítséget kapott – 2007. április 18-án benyújtotta kérelmét. Jóhiszeműsége tehát nem vitatható.
A Szolgálat eljárásait a közigazgatási hatósági eljárásokra irányadó jogszabály, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) rendelkezései szerint folytatja le. A Ket. alapelvei között szerepel, hogy a hatóság eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit, hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolni (Ket. 1. § /1/ bek.). 
A közigazgatási hatóság hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni (Ket. 1. § /2/ bek.). 
Fontos alapelvek továbbá az ügyfeleket megillető tisztességes ügyintézéshez (Ket. 4. § /1/ bek.), – a törvényben meghatározott kivétellel – fellebbezéshez, újrafelvételi kérelem, méltányossági kérelem, jogszabálysértés esetén a bírósághoz kereset benyújtáshoz való jog (Ket. 4. § /3/ bek.).
Ha a közigazgatási hatóság az előző alapelveket betartva, a kérelmeket szabályszerű eljárás során, a hatályos jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően bírálja el, eleget tesz az Alkotmányban foglalt jogállamiság elve követelményének. Azonban azzal hogy a Szolgálat a panaszos kérelmét érdemben nem vizsgálta, hanem egészségi állapotát, személyi körülményeit figyelmen kívül hagyva, a jogszabályi előírásokat méltánytalanul alkalmazta és döntött úgy, hogy tartós betegsége, mozgáskorlátozottsága, idős kora nem indokolta kellően kérelme több mint egy éven túl, de az objektív határidőn belül való előterjesztését.
Mindezekre tekintettel, a Szolgálat eljárása során sérült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye és a panaszos tisztességes eljáráshoz való joga.
A jogszabály önkényes, méltánytalan alkalmazása volt az oka annak is, hogy nem szólították fel a panaszost orvosi igazolás utólagos benyújtására, ami tartós betegsége mellett igazolhatta volna azt is, hogy fia bűncselekmény következtében való elvesztése olyan lelki sérülést okozott számára, hogy kárenyhítési kérelmét csak az igényérvényesítési határidőn túl, de még az abszolút elévülési időn – 5 éven – belül tudta előterjeszteni. Az orvosi igazolással hitelt érdemlően bizonyított lelki sérelem a panaszos érdekkörében fennálló olyan akadálynak minősülhetett volna, amely az alap kérelem benyújtását indokoltan késleltethette és megalapozottá tehette volna a kárenyhítésről szóló törvény 30. § (5) bekezdésének alkalmazását, ami szerint: „… a kérelem a bűncselekmény elkövetését követő 5 év elteltével nem nyújtható be. …”.
A Ket. 37. § (2) bekezdése kimondja, hogy „Ha az ügyfél a kérelmet hiányosan nyújtotta be, az eljáró hatóság a kérelem beérkezésétől számított nyolc napon belül – megfelelő határidő megjelölése és a mulasztás jogkövetkezményeire történő figyelmeztetés mellett – hiánypótlásra hívja fel.” Sőt, mint speciális jogszabály a kárenyhítésről szóló törvény is tartalmazza, hogy a döntő hatóság a kérelem beérkezését követő 5 munkanapon belül dönt arról, hogy a kérelem érdemi elbírálásához szükség van-e arra, hogy az áldozat kiegészítő adatokat szolgáltasson (35. § (1) bek. a/ pont). A hivatkozott jogszabályi rendelkezéseket a Szolgálat a panaszos esetében nem alkalmazta.
A Ket. hivatkozott alapelvein túl figyelmen kívül hagyta a Szolgálat az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) számú határozatát is, mely rámutat a következőkre: „A "tisztességes eljárás" (fair trial) követelménye nem egyszerűen egy a bíróságnak és az eljárásnak itt megkövetelt tulajdonságai közül (ti. mint "igazságos tárgyalás"), hanem az idézett alkotmányi rendelkezésben foglalt követelményeken túl – különösen a büntetőjogra és -eljárásra vonatkozóan – az 57. § többi garanciájának teljesedését is átfogja. Sőt, az Egyezségokmánynak és az Emberi Jogok Európai Egyezményének – az Alkotmány 57. §-a tartalmához és szerkezetéhez mintát adó – eljárási garanciákat tartalmazó cikkei általában elfogadott értelmezése szerint a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás "méltánytalan" vagy "igazságtalan", avagy "nem tisztességes”. 
A kárenyhítésről szóló törvény értelmében az állam az áldozatok részére szolgáltatásként az érdekérvényesítés elősegítését, az azonnali pénzügyi segélyt és a jogi segítségnyújtást biztosítja (tehát a pénzügyi segély nem egyetlen formája a támogatásnak, nem mindenkinek és nem alanyi jogon jár). Az azonnali pénzügyi segély megítélése pedig méltányossági döntés, amelynek során mérlegelni kell az eset összes körülményeit, és vizsgálni kell azt, hogy az érintett anyagi támogatását a bűncselekmény következtében kialakult személyes körülményei indokolják-e. A panaszos kérelmeinek érdemi vizsgálat és mérlegelés nélkül történő elutasítása olyan bürokratikus szemléletet mutat, amely nem felel meg a modern, szolgáltató jellegű közigazgatás alapkövetelményeinek.
Vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy a panaszos esetében sérült az az alkotmányos elv, mely szerint az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságokat és kedvezményeket alkalmazni. A Szolgálat részéről elvárható lett volna, hogy a véglegesen, visszafordíthatatlanul egészségkárosodott panaszos – különösen fia halálával – elnehezült élethelyzetére figyelemmel segítségére legyen és a tisztességes eljárás követelményének, valamint a humanizmus alapelvének megfelelően felhívja őt hiánypótlásra, majd a kárenyhítés iránti kérelem érdemi vizsgálatát követően hozzon döntést. (A panaszos esete rámutat arra, hogy van olyan embertársunk, aki a mindennapi, írásbeliséget kívánó világban nemcsak nehezen igazodik el, nem lép és nem minden „percben” fogalmazza meg igényét, nem kér, hanem kiszolgáltatottsága, fogyatékossága révén arra képtelen is. A költő Nagy László szavaival élve: „Nekem a kérés nagy szégyen, adjon úgyis, ha nem kérem.” A nem kommunikálás, a kérni nem tudás problémáját – különösen, ha valakinek betegsége által arra nincs is lehetősége – a legminimálisabbra kell csökkenteni a bűncselekmények áldozatainak segítése és az állami kárenyhítés területén, hogy a kárenyhítés ott érje el a célját, ahol erre a legnagyobb szükség van.)
Az Alkotmánybíróság 23/1990. (X. 31.) AB határozata szerint „A magyar államnak az élethez és az emberi méltósághoz való jog tekintetében is elsőrendű kötelessége, hogy ezeket tiszteletben tartsa és védelmezze.” (…) Az emberi élet és az emberi méltóság elválaszthatatlan egységet alkot és minden mást megelőző legnagyobb érték.”
Az emberi méltósághoz való jog fogalmával kapcsolatban az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII. 17.) számú határozata ezt tartalmazza: „a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. […] Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.” Mind ez azt is jelenti, hogy a fogyatékkal élő személy méltósága is – annak egyenlősége miatt – érinthetetlen.
A vizsgált ügyben megállapítottam, hogy a Szolgálat azzal, hogy a panaszos (kérelmező) kiszolgáltatott, mások segítségére szoruló, mozgásában véglegesen korlátozott állapotát figyelmen kívül hagyta, és igazolási kérelmét azzal utasította el, hogy „a késedelem kimentése szempontjából értékelhető körülményt nem tudott megjelölni” (szószerinti idézet a Szolgálat 30189/12/2007. számú határozatából) önmagában sértette a panaszos emberi méltósághoz való jogát.
Az államot az önmagáról gondoskodni képtelen beteg ápolásával kapcsolatban fokozott felelősség terheli, mely felelősséget a vizsgált esetben tovább erősítette a panaszos szociális kiszolgáltatottsága, vagyoni helyzete, melynek enyhítésében egyedüli támasza, segítsége, fia volt, akit bűncselekmény útján veszített el.

3.	Vizsgálatom során észlelt alaki eljárási szabályszegésekről.
A Ket. rendelkezései szerint a hatóság az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során eldöntendő egyéb kérdésben pedig végzést bocsát ki (Ket. 71. § /1/ bek.).
A hatóság a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül, nyolc napon belül végzéssel elutasítja, ha … d) jogszabály az igény érvényesítésére határidőt állapít meg, és a kérelem elkésett (Ket. 30. § d/ pont).
A hatóságnak az ügy érdemében 30 napon belül érdemi döntést kell hoznia, az ügyintézési határidő azonban indokolt esetben – egy alkalommal – további 30 nappal meghosszabbítható (Ket. 33. § /7/ bek.).
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a Szolgálat nem tartotta be a Ket. döntésekre irányadó alaki követelményeit sem. A panaszos igazolási kérelme ugyanis nem az ügy érdemében hozott döntésnek, hanem „csak” az eljárás során eldöntendő egyéb kérdésnek minősült. Erre tekintettel e tárgyban végzést kellett volna hoznia nem határozatot (Ket. 71. § /1/ bek.). Ugyancsak végzésben kellett volna döntenie a panaszos állami kárenyhítés iránti kérelmének elutasításáról, hiszen a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül, egyértelműen és kizárólag határidő túllépés miatt utasította el.
Előző mulasztásaival a Szolgálat az ügyintézési határidőt is jelentősen túllépte, mivel a 8 napon belül hozandó végzés helyett határozatát csaknem két hónap múlva, 2007. június 21-én hozta meg (Ket. 30. § d/ pont). (Megjegyzem, hogy a panaszos lakóhelyén illetékes Szolgálathoz 2007. április 18-án benyújtott kérelem 2007. április 23-án érkezett a fővárosi Szolgálathoz, tehát ebben az időpontban kezdődött a 8 napos határidő).
Előzőek alapján megállapítottam, hogy a Szolgálat a jogállamiság elvével és az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott akkor, amikor a panaszos igazolási kérelmét alaki szempontból nem végzéssel bírálta el. E szabálytalanság fennállott a kárenyhítési kérelem elutasításakor is, hiszen ez utóbbit nem vizsgálta érdemben.
Ugyancsak a jogállamiság elve és az abból levezethető jogbiztonság követelménye sérült azzal, hogy a Szolgálat az eljárási határidőt jelentősen túllépve hozta meg döntését. E mulasztások rögzítését annak ellenére nem tartottam mellőzhetőnek, hogy érdemi vizsgálatom tárgya nem ez volt, és az észlelt alaki jogsértések a Szolgálat döntését érdemben nem befolyásolták.

4.	A bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény 30. § (5) bekezdésének vizsgálata
Az állami kárenyhítésről szóló törvény 30. § (5) bekezdés második mondatának elemzését sem mellőzhettem vizsgálatom során. A hivatkozott törvényhely szerint, ha az áldozat a jelentésemben már részletezett 3 hónapon túl – de a főszabály alóli három kivétel bármelyike szerint – terjeszti elő kárenyhítés iránti kérelmét, ennek okát megfelelően igazolnia kell.
Az Alkotmánybíróság több határozatában kitért arra, hogy „a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak a formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.” 
Tehát a jogállamiság és jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága szempontjából. Csak az eljárási normák betartásával működik alkotmányosan a hatósági jogalkalmazás. A jogbiztonság megköveteli a jogszabályok olyan világos és egyértelmű fogalmazását, hogy mindenki, akit érint, tisztában lehessen a jogi helyzettel, ahhoz igazíthassa döntését és magatartását, s számolni tudjon a jogkövetkezményekkel. Ideértendő az is, hogy ki lehessen számítani a jogszabály szerint eljáró más jogalanyok és állami szervek magatartását. 
Az állami kárenyhítésről szóló törvény 30. § (5) bekezdés második mondatának azon rendelkezéséből, miszerint a kárenyhítés iránti kérelem késedelmes előterjesztésének okát megfelelően igazolni kell, nem derül ki világosan sem az állampolgár, sem a hatóság számára, hogy mi tekintendő „megfelelő igazolásnak”. 
A szóban forgó jogszabályhely e tartalmi bizonytalansága – a normavilágosság követelményének eleget nem téve – a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz.

Intézkedések
A vizsgálat során feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni elhárítása, illetve orvoslása érdekében, 
– az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy vizsgáltassa felül a bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény rendelkezéseinek, különösen a kárenyhítési kérelmek késedelmes előterjesztése „megfelelő igazolásának”, valamint a hiánypótlásra való felhívásnak a gyakorlatát, és saját hatáskörében tegye meg a szükséges intézkedéseket.
– az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy fontolja meg a bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény 30. § (5) bekezdése olyan módosításának, illetve kiegészítésének kezdeményezését, amelyből a kérelem előterjesztője és az azt elbíráló hatóság számára is egyértelműen megállapítható, hogy mi tekintendő a kérelem késedelmes előterjesztése megfelelő igazolásának.
– az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a Fővárosi Igazságügyi Hivatal Áldozatsegítő Szolgálata vezetőjénél, hogy a panaszos ügyében hozott igazolási kérelmet, továbbá az állami kárenyhítés iránti kérelmet elutasító döntéseit vizsgálja felül és hozzon a jogállamiság elvének, valamint a vonatkozó jogszabályi előírásoknak és a modern, szolgáltató jellegű közigazgatás alapkövetelményeinek maradéktalanul megfelelő határozatokat. Felhívom figyelmét az eljárási határidők jövőbeni maradéktalan betartásának garanciális jelentőségére is.

Budapest, 2008. május 20.
Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
A bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény
6. § (1) Kárenyhítésre az a rászoruló áldozat jogosult,
a) akinek sérelmére szándékos, személy elleni erőszakos bűncselekményt követtek el, s ennek következményeként testi épsége, egészsége súlyosan károsodott,
b) aki az a) pontban meghatározott bűncselekmény következtében károsodott vagy meghalt sértettnek az elkövetés időpontjában egy háztartásban élő egyenes ági rokona, …
(2) Rászorulónak tekintendő az áldozat, ha havi nettó jövedelme - közös háztartásban élők esetén az egy főre eső jövedelem - nem haladja meg az alapösszeg kétszeresét (a továbbiakban: rászoruló).
(3) Jövedelmi helyzetére tekintet nélkül rászorulónak tekintendő az az áldozat, aki
a) rendszeres szociális segélyben, időskorúak járadékában részesül,
b) adósságkezelési szolgáltatás, lakásfenntartási támogatás jogosultja,
c) a családjában olyan gyermeket gondoz, akinek rendszeres gyermekvédelmi kedvezményre való jogosultságát megállapították,
d) számára egészségügyi szolgáltatás igénybevétele céljából a települési önkormányzat polgármestere önkormányzati hatáskörben szociális rászorultságot állapított meg,
e) ápolási díjban, közgyógyellátásban, rokkantsági járadékban részesül, …
10. § (1) Az áldozat a kérelmét bármely áldozatsegítő szolgálatnál előterjesztheti.
(2) A támogatás iránti kérelmet - kivéve a szakjogászi segítségnyújtás iránti kérelmet - egy példányban, az erre a célra rendszeresített nyomtatvány (a továbbiakban: nyomtatvány) kitöltésével kell benyújtani. A nyomtatvány kitöltéséhez az áldozatsegítő szolgálat segítséget nyújt.
11. § (1) A büntetőeljárás adott szakaszában eljáró nyomozó hatóság, ügyész vagy bíróság a támogatás igénybevételéhez igazolást állít ki az áldozat vagy az áldozatsegítő szolgálat kérelme alapján. 
13. § (1) Az áldozatsegítő szolgálat a kérelem elbírálásához az áldozatot meghallgathatja, a támogatás igénybevételének feltételeire vonatkozó adatokat nyilvántartó hatóságokat a közölt adatok valódiságának ellenőrzése érdekében megkeresheti, vagy a kérelemben megjelölt adatok valódiságát az áldozat lakásán vagy tartózkodási helyén is megvizsgálhatja.
(2) A támogatás feltételeinek vizsgálata céljából megkeresésre
a) az adóhatóság az adótitokról,
b) a nyomozó hatóság, az ügyész, illetve a bíróság a büntetőeljárás állásáról,
c) a kezelést végző orvos az orvosi titokról,
d) az erre hatáskörrel rendelkező hatóság a 6. § (3) bekezdésében megjelölt jogosultságokról tájékoztatja az áldozatsegítő szolgálatot.
(3) A meghallgatásról és a vizsgálatról jegyzőkönyvet kell készíteni.
20. § (1) Az áldozatsegítő szolgálat eljárására az e törvényben nem szabályozott kérdésekben a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény szabályait kell alkalmazni.

29. § (1) A kárenyhítési eljárás támogatási és döntési eljárásból áll.
(2) A támogatási eljárásban a támogató hatóság segíti az áldozatot a nyomtatvány kitöltésében, útmutatást ad a kiegészítő adatok iránti megkeresés teljesítéséhez, szükség szerint beszerzi a kiegészítő adatokat, meghallgatja az áldozatot, továbbítja a kérelmet a döntő hatósághoz.
(3) A döntési eljárásban a döntő hatóság a kárenyhítés iránti kérelmet érdemben elbírálja.
30. § (1) A kárenyhítési kérelmet - a (2)-(4) bekezdésben, illetve a 45. § (2) bekezdésében foglalt kivételekkel - a bűncselekmény elkövetését követő 3 hónapon belül lehet benyújtani.
(2) Ha a kérelem előterjesztése elháríthatatlan akadályba ütközik, a kérelmet az akadály megszűnését követő 3 hónapon belül lehet előterjeszteni.
(3) Ha egy korábban államigazgatási eljárásban vizsgált cselekményről később derül ki, hogy az bűncselekmény, a kérelmet a büntetőeljárás megindítását követő 3 hónapon belül lehet előterjeszteni.
(4) Ha a bűncselekmény elkövetését követően később derül ki, hogy az áldozat testi épségének, egészségének súlyos károsodása és a bűncselekmény között ok-okozati összefüggés áll fenn, a kérelmet a tudomásra jutástól számított 3 hónapon belül lehet előterjeszteni.
(5) A (2)-(4) bekezdések esetén a kérelem a bűncselekmény elkövetését követő 5 év elteltével nem nyújtható be. Ha az áldozat a (2)-(4) bekezdések alapján kéri a kárenyhítést, ennek okát megfelelően igazolnia kell.
35. § (1) A döntő hatóság a kérelem beérkezését követő 5 munkanapon belül dönt arról, hogy a kérelem érdemi elbírálásához szükség van-e arra, hogy
a) az áldozat kiegészítő adatokat szolgáltasson,
b) a támogató hatóság a kérelmezőt vagy más személyt meghallgasson.

Az áldozatsegítő támogatások igénybevételének részletes szabályairól szóló 1/2006. (I. 6.) IM rendelet
4. § (1) A területi áldozatsegítő szolgálat alkalmazottja az ügyfélfogadáson személyesen megjelent ügyfélnek - kérelmére - a nyomtatvány kitöltésében segítséget nyújt, őt a kitöltéshez szükséges információkkal ellátja. Az ügyfél kérésére a területi áldozatsegítő szolgálat alkalmazottja a nyomtatványt - az ügyfél jelenlétében - helyette kitöltheti; ennek tényére a nyomtatvány Közlemények rovatában utalni kell. Az ügyfél a nyomtatványt ebben az esetben is aláírja.
(2) A hiánypótlási felhívásban a területi áldozatsegítő szolgálat az (1) bekezdés szerinti segítségnyújtás lehetőségéről az ügyfélfogadás helyének és időpontjának megjelölésével tájékoztatja az ügyfelet.

A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 
1. § (1) A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.
(2) A közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.
2. § (1) Az ügyfeleket a hatósági eljárásban megilleti a törvény előtti egyenlőség, ügyeiket indokolatlan megkülönböztetés és részrehajlás nélkül kell elintézni.
(2) A közigazgatási hatósági eljárásban tilos minden olyan különbségtétel, kizárás vagy korlátozás, amelynek célja vagy következménye a törvény előtti egyenlő bánásmód megsértése, az ügyfél és az eljárás egyéb résztvevője e törvényben biztosított jogának csorbítása. Az eljárás során az egyenlő bánásmód követelményét meg kell tartani.
(3) A közigazgatási hatóság az eljárás során az érintett ügyre vonatkozó tényeket veszi figyelembe, minden bizonyítékot súlyának megfelelően értékel, döntését valósághű tényállásra alapozza.
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga.
(3) A törvényben meghatározott kivétellel az ügyfél fellebbezést, újrafelvételi kérelmet, méltányossági kérelmet, jogszabálysértés esetén a bírósághoz keresetet nyújthat be.
30. § A hatóság a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül, nyolc napon belül végzéssel elutasítja, ha … d) jogszabály az igény érvényesítésére határidőt állapít meg, és a kérelem elkésett, …
33. § (1) Az érdemi határozatot az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg. 
(2) Kiskorú ügyfél esetében, továbbá ha életveszéllyel vagy súlyos kárral fenyegető helyzet elhárítása indokolja, vagy ha a közbiztonság érdekében egyébként szükséges, az érdemi határozatot soron kívül kell meghozni. 
(7) Az eljáró hatóság vezetője - ha azt törvény nem zárja ki - az ügyintézési határidőt indokolt esetben egy alkalommal, legfeljebb harminc - kiskorú ügyében legfeljebb tizenöt - nappal meghosszabbíthatja. Erről értesíteni kell az ügyfelet és mindazokat, akiket az eljárás megindításáról értesítettek.
71. § (1) A hatóság – a (4) és (5) bekezdésben meghatározott kivétellel – az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során eldöntendő egyéb kérdésekben pedig végzést bocsát ki (a továbbiakban együtt: döntés).