Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3072/2007. számú ügyben
(Kapcsolódó ügyek: OBH 4099/2005.; OBH 4781/2006.; OBH 5466/2007.)

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindulása
1. Az OBH 4099/2005. sz. ügyben Hivatalunkhoz panasszal fordult egy ebtenyésztő Berettyóújfalu Város polgármesterének és jegyzőjének eljárása miatt. A beadvány szerint a polgármester a panaszos volt férjének bejelentése nyomán a helyi ebtartási szabályok megsértése miatt szabálysértési eljárást indított. A panaszos ezt követően ebtenyészet engedélyezése iránti kérelmet terjesztett elő, amelyet – az önkormányzati rendelet időközben történt módosítására hivatkozva – a polgármester elutasított. A polgármester elrendelte a panaszos által tartott állomány egyedszámának az önkormányzati rendeletben meghatározott mértékűre történő csökkentését is;
2. Ugyancsak Hivatalunkhoz fordult az OBH 4781/2006. sz. ügyben egy másik ebtenyészetet létrehozni kívánó panaszos is, aki Kazincbarcika Város polgármesterének és jegyzőjének – az ebek egyedszámának az önkormányzati rendeletben meghatározott mértékűre történő csökkentésére kötelező – határozata és az azt megelőző eljárás miatt;
3. A Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesülete (a továbbiakban: MEOE) és a Magyar Kutyások Szövetsége (a továbbiakban: MKSZ) – jogi képviselője útján, OBH 3072/2007. számon – előterjesztett panaszaikban a Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal (MgSzH) Központi Állattenyésztési Igazgatóság eljárását sérelmezték. Beadványaik szerint az MgSzH az állattenyésztésről szóló 1993. évi CXIV. törvény (a továbbiakban: Áttv.) 45. §-a alapján az elmúlt hónapokban több, különösen jelentős összegű állattenyésztési bírsággal sújtotta a MEOE-t és az MKSZ-t.
4. OBH 5466/2007. számú, a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszternek címzett, hozzám másolatban eljuttatott beadványában egy panaszos a MEOE és az FVM eljárását sérelmezte. Beadványa szerint a MEOE Német Juhászkutya Szakosztályának elnöke egy értekezleten arról tájékoztatta a megjelenteket, hogy a magyarországi német juhászkutya almokat Németországban fogják törzskönyveztetni. A panaszos tudomása szerint a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter megígérte, hogy „a MEOE-val semmi sem fog történni és zavartalanul megrendezheti az Európa Kiállítást”. Beadványában több, a MEOE működésére vonatkozó kérdéseket is felvetett, emellett felvetette, hogy az FVM „miért segíti az úgynevezett »szaporítókat«, miért segíti a »kutyagyárakat«?” A panaszos mindezek mellett azt is sérelmezte, hogy magyar állampolgárok súlyos anyagi válságba kerültek az FVM kabinetfőnöke „által összekuszált ügyintézés miatt”. A beadványt a panaszos Legfőbb Ügyészségnek, a Legfelsőbb Bíróság Elnökének, valamint a miniszterelnöknek is megküldte.
Tekintettel arra, hogy a rendelkezésére álló információk alapján felmerült a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), valamint a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. §) sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese (a 3. pontban jelzett ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosa jogkörében eljáró adatvédelmi biztos) rendelt el vizsgálatot, melynek eredménye lefolytatása érdekében a földművelésügyi és vidékfejlesztési minisztert vizsgálat tartására és az iratok megküldésére kérte.
Az ügyeket – hasonló (jelentős részben megegyező), illetve szorosan kapcsolódó jogi tárgyuk miatt – egy eljárásban vizsgáltam.

A megállapított tényállás
1. Az OBH 4099/2005. sz. ügyben megállapítottam, hogy Berettyóújfalu Város Önkormányzatának Képviselőtestülete a köztisztasággal, a települési szilárd és folyékony hulladékkal és állattartás rendjével összefüggő tevékenységről szóló 23/1991. (XI. 8.) ÖK. sz. rendeletének 15. § (1) bekezdése kimondta, hogy belterületi ingatlanon ebet tenyészteni tilos, ingatlanonként legfeljebb 2 eb volt tartható. A panaszos Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesülete által kiadott igazolás szerint – a rendelet hatálybalépését követően – 1992. szeptember 21. óta tartott fenn ebtenyészetet belterületen. A 12/1999. (IV.30) ÖK. sz. rendelet módosította az ebtartás szabályait. Az 1. § (1) bekezdés szerint belterületi ingatlanon ingatlanonként legfeljebb már 3 eb volt tartható az ingatlanon tartható ebek 8 hetes kortól fiatalabb kölykein kívül. Ugyanezen § (4) bekezdése értelmében ebtenyészet létesítése külön engedélyhez volt kötött. Ezen engedély kiadásának feltétele a Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesületének Megyei Szervezete által kiadott tenyész alkalmassági igazolvány. Az ebtenyészet létesítése, működése során az érdekelt szakhatóságok eseti előírásait be kell tartani. A módosítás nyomán ebtenyésztési tevékenységet belterületen továbbra sem lehetett folytatni.
A 23/1991. (XI.8.) ÖK. sz. rendelet a köztisztasággal, a települési szilárd és folyékony hulladékkal és állattartás rendjével összefüggő tevékenységeket együttesen szabályozta. Mivel több módosítás is érintette az állattartási szabályokat, a Képviselő-testület a 23/1991. ÖK. sz. rendelet állattartásra vonatkozó szakaszait hatályon kívül helyezve, a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 16. § (1) bekezdés alapján megalkotta az állattartás rendjéről szóló 16/2004. ÖK. sz. rendeletet (a továbbiakban: Ár.)
A polgármestertől kapott tájékoztatás szerint az állattartási rendelet megalkotása, elfogadása és alkalmazása során kisebb ellentmondások mutatkoztak, ezért volt szükség módosítására. A Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal Hatósági Főosztályvezetője levelében rámutatott, hogy bár a rendelet ebtenyésztés vonatkozásában tartalmaz rendelkezéseket, azonban e vonatkozásban önkormányzati hatósági hatáskört nem telepített a Képviselő-testület részére. Ebből következően átruházott hatáskörben a polgármester sem rendelkezhet önkormányzati hatósági hatáskörrel, hiszen akkor nem létező hatáskör átruházásáról lenne szó.
A Hajdú Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal az önkormányzati hatósági hatáskör gyakorlójáról való rendelkezést ajánlotta, de mivel álláspontja szerint ebtenyészet engedélyezése iránti kérelem elbírálása az FVM hatáskörébe tartozik, ezért az egyértelműség biztosítása érdekében a 16/2004. ÖK. sz. rendelet 4. § (5) bekezdését a 35/2004. (IV. 30.) ÖK. sz. módosító rendelettel hatályon kívül helyezte a Képviselő-testület.
Az ebek tartása, gondozása során fontos szempont, hogy az ebek okozta zaj, szagártalom, illetve egyéb szennyeződés a lakásban, lakóépületben lakók, lépcsőházakban és közös helyiségekben tartózkodók egészségét, nyugalmát, testi épségét ne veszélyeztesse, a szomszédos ingatlanok rendeltetésszerű használatát ne gátolja. Ennek érdekében elengedhetetlen az ingatlanonként tartható ebek számának korlátozása.
Az Ár. III. fejezet 7. §-át a 35/2004. (XII. 03.) ÖK. sz. rendelet kiegészítette a (3) bekezdéssel, amely szerint azokon a területeken, ahol a tartható állatok száma a rendelet hatálybalépése előtt nem volt leszabályozva, korlátozva, vagy a korábbi rendelet alapján szabályszerűen tartható volt, de ezen rendelet hatálybalépését követően tiltást, korlátozást, vagy szigorúbb feltételeket állapít meg, az állattartó köteles a rendelet hatálybalépését követően, de legkésőbb 2005. június 30-ig az állományt a rendeletben előírt létszámra csökkenteni.
A polgármestertől kapott tájékoztatás szerint „az Önkormányzat az Ötv. 16. § -a alapján helyi közügyként, a lakosság békés együttélésének védelme, a jogviták elkerülése érdekében határozta meg az ebtartás szabályait. Nem az ebek tulajdonlásához való jog esik korlátozás alá, hisz a külterületen tartható ebek száma nincs szabályozva, hanem az ingatlan tulajdon használatához való jog, figyelemmel a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény szomszédjogi viszonyokra vonatkozó rendelkezéseire.”
A panaszos volt férje 2004. június 15-én tett bejelentést volt felesége ellen az állattartási rendelet megszegésével kapcsolatban. A bejelentő ekkor egy országos hatáskörű szerv helyi szervének volt a vezetője, mely szakhatóságként szokott közreműködni önkormányzati ügyekben. Elfogultság miatt az 1957. évi IV. tv. 19. § -ában foglaltak alapján a jegyző más eljáró hatóság kijelölését kérte. A kizárási indítványnak a Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal 2004. augusztus 6-án helyt adott és az eljárás lefolytatására Biharkeresztes Város Önkormányzatának Jegyzőjét jelölte ki.
A panaszos 2004. október 7-én ebtenyészet engedélyezése iránti kérelmet terjesztett elő. Mivel az állattartási rendelet megszegésével kapcsolatos szabálysértési ügy folyamatban volt, elfogultság miatt a jegyző más eljáró hatóság kijelölését kérte. A Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal azonban – mivel álláspontja szerint ebtenyészet engedélyezése nem tartozik a helyi önkormányzat jegyzőjének hatáskörébe – eljáró hatóság kijelölését nem tartotta indokoltnak. Ezután került sor a rendelet módosítására, mellyel egy időben a polgármester tájékoztatta a panaszost arról, hogy ebtenyésztési tevékenységet nem áll módjában engedélyezni. Panaszos a kérelemben jelzett tárgykörben továbbra is kérte az engedélyezési eljárás lefolytatását és alakszerű határozat hozatalát. Az ügyben a Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség felszólalással élt, melyben indítványozta, hogy a polgármester hozzon az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény. szabályainak megfelelő alakszerű határozatot.
A 266-3/2005. számú határozatban a 35/2004. (XII.03.) OK. sz. rendelettel módosított 16/2004. ÖK. sz. rendelet 4. § (1), 6. § (3) és (7) bekezdései alapján az ebtenyészet engedélyezése iránti kérelmet a polgármester elutasította. A polgármester szerint az eljárás során kiderült, hogy a panaszos több mint tíz éve jogszabálysértő módon működtetett ebtenyészetet belterületi ingatlanon, emellett a rendeletben meghatározott eb állomány számát is túllépte. Az ebtenyészet elutasítása maga után vonja az ebek számának csökkentését is, ezért szerepelt erre irányuló kötelezés a határozatban.
Az ügyben a panaszos közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt pert indított Berettyóújfalu Város Önkormányzat Képviselő Testülete ellen a Hajdú-Bihar Megyei Bíróságon. A bíróság ítéletében a Képviselő-testület határozatának az ebtartás korlátozására és a pénzbírság lehetőségére vonatkozó tájékoztatást tartalmazó részét hatályon kívül helyezte.
A bíróság ítéletét követően – arra hivatkozva, hogy az ítélet szerint az állattartási szabályok megsértése esetén a települési önkormányzat jegyzőjének az állatok védelmével, valamint az állatok nyilvántartásával kapcsolatos egyes feladat- és hatásköreiről 245/1998. (XII. 31.) Korm. rend (a továbbiakban: Korm. rend.) értelmében a jegyzőnek van hatásköre – a jegyző a „szabálysértő állapot megszüntetése érdekében” hivatalból eljárást indított a panaszos ellen az állattartási szabályok megsértése miatt. A Korm rend 7. § (1) bekezdésére hivatkozva – miszerint „a jegyző az állatvédelemre, valamint az állattartásra vonatkozó szabályok megsértése esetén […] az állattartást korlátozhatja, megtilthatja” – elrendelte az állomány egyedszámának csökkentését.
A panaszost volt férje „önkormányzati rendelet megsértése szabálysértés miatt” feljelentette. A szabálysértési eljárás lefolytatására – Berettyóújfalu Város jegyzőjének elfogultsága miatt – a Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője Gáborján-Szentpéterszeg körjegyzőjét jelölte ki. Az eljáró szabálysértési hatóság megállapította a szabálysértés elkövetését, és 10 000,- Ft pénzbírsággal sújtotta a panaszost. (A szabálysértés 30 000,- Ft-ig terjedő pénzbírsággal lett volna sújtható.)
A panaszos, vizsgálatom során benyújtott újabb beadványaiban sérelmezte, hogy Biharkeresztes Város Jegyzője, mint elsőfokú szabálysértési hatóság – panasz előterjesztésekor már bíróság által elbírált – határozatában kirótt pénzbírság részletfizetés iránt előterjesztett kérelme miatt 2x2 000,- Ft illeték, továbbá a felhívás postaköltségének címén 200,- Ft (összesen 4 600,- Ft) megfizetésére hívta fel. A panaszos szerint a szabálysértési hatóság ezzel fejezte ki rosszallását azért, mert „különböző fórumokhoz” fordult.
Ki kell emelni, hogy a panaszos volt férje valamennyi – az ügyben eljáró különféle hatóságnál előterjesztett – beadványa, tanúvallomása szerint a panaszos által tartott 19-25 eb által okozott zaj, bűz zavarja ott lakó idős édesapja életét, továbbá nagymértékben rontja a lakás állagát.
Megállapítottam, hogy Berettyóújfalu Város Önkormányzata Képviselő-testületének a panasz előterjesztésekor hatályos, az állattartás rendjéről szóló 22/2005. (VII.01.) rendeletének 6. § 2./ bekezdés szerint Az előírások betartását a polgármesteri hivatal ellenőrzi. A 7. § 3./ bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy „e rendelet szabályainak megsértése esetén – amennyiben az intézkedésre jogszabály nem jegyzőt vagy más szervet jogosítja fel – a polgármester az állattartót megfelelő állattartásra kötelezheti, illetve az állattartást korlátozhatja, vagy megtilthatja.
2. Az OBH 4781/2006. sz. ügyben Kazincbarcika Városi Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Ügyfélszolgálati Osztályának a jegyző megbízásából hozott 77226-3/2006. sz. határozatával elrendelte a panaszos által tartott ebek számának a 15/1996. (V. 09.) számú önkormányzati rendeletben meghatározott mértékűre csökkentését. Arról is rendelkezett, hogy a panaszos gondoskodjék arról, hogy „a kutyák ne zavarják a környezetében élők nyugalmát, életvitelét, ne veszélyeztessék mások egészségét, testi épségét, ne sértsék a szomszédjogokat, ne szennyezzék a környezetet ne okozzanak anyagi kért.” A rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy a panaszos meghallgatásakor elismerte, hogy az önkormányzati rendeletben megengedettnél több ebet tart ingatlanán, egyúttal pedig úgy nyilatkozott, hogy a közeli jövőben vidékre költözik. A panaszos az eljárás során – új házának elkészültéig – kérte a határidő módosítását.
A panaszos fellebbezése alapján a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője 2638/2006. számú határozatával a határozatot megsemmisítette és új eljárás lefolytatását rendelte el. A határozat indokolásában rámutatott arra, hogy a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 7. § (1) bekezdésének második fordulata alapján csak törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg hatáskört a jegyzőnek, ezért a helyi önkormányzati rendeletben az ebtartás szabályaival összefüggésben megállapított önkormányzati hatáskör címzettje kizárólag a képviselő-testület, illetve átruházott hatáskörben annak bizottsága, vagy a polgármester járhat el. (Azt is megállapította, hogy az önkormányzati rendeletben előírt felszólítási kötelezettségének sem tett eleget a hatóság.)
A másodfokú döntést követően a jegyző felszólította a panaszost a tartott ebek egyedszámának csökkentésére.
A helyettes biztost Kazincbarcika Város polgármestere a következőkről tájékoztatta:
77345-6/2006. sz. határozatával a korábbi polgármester elrendelte 2 eb kártalanítás nélküli kiirtását. A határozatban jogorvoslati lehetőségként – hibásan – a Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjéhez címzett fellebbezést jelölt meg. A panaszos jogi képviselője útján előterjesztett fellebbezése nyomán a hivatalba lépett polgármester módosította a határozat jogorvoslatról szóló tájékoztatását, abban – immár helyesen – a Képviselő-testülethez címzett fellebbezést jelölte meg. A panaszos a képviselő-testületi ülés előtt egy nappal bejelentette, hogy elköltözött, és az ülésen nem kíván részt venni. A fellebbezést a képviselő-testület elbírálta és a polgármester határozatát helybenhagyta.
Vizsgálatom idején a Képviselő-testület módosította az ebtartásról szóló 15/1996. (V. 09.) sz. rendeletét, ezzel pedig megfelelően rendezte a hatásköri szabályokat.
3. A Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesülete (továbbiakban: MEOE) és a Magyar Kutyások Szövetsége (továbbiakban: MKSZ) által előterjesztett panaszok nyomán elrendelt vizsgálat során a következőket állapítottam meg.
Az MgSzH Állattenyésztési Igazgatósága, mint tenyésztési hatóság – a minisztertől kapott válaszig – 2007. évben három alkalommal, az alábbi összegben szabott ki állattenyésztési bírságot a panaszos szervezetekre:
– Magyar Kutyások Szövetsége 8.640.000 Ft bírság
– Magyar Ebtenyésztők Országos Egyesülete 90.510.000 Ft bírság
– Magyar Kutyások Szövetsége 7.950.000Ft bírság.
Valamennyi határozat ellen a MEOE és a MKSZ keresetet terjesztett elő, így azokkal kapcsolatban jelenleg közigazgatási per van folyamatban.
A miniszter szerint bírság kiszabására az Áttv. 45. § (2) bekezdése alapján került sor, figyelembe véve a többször módosított fajtatiszta ebek tenyésztési szabályairól szóló 64/1998. (X11. 31.) FVM rendelet (továbbiakban: FVMr. ) 13. § (1)-(6) bekezdéséhen, valamint a 75. § (3) bekezdésében foglaltakat. Az Áttv. 45. § (2) bekezdése szerint a tenyészállat-kiállítás „előírásainak be nem tartása eseten a tenyésztési hatóság a szervezet legfeljebb a kiállításon, az árverésen részt vevő állatok létszámának és az egyes állatok forgalmi értékének szorzatával megegyező mértékű bírsággal sújtja”. A forgalmi értéket a tenyésztési hatóság jogosult megállapítani.
Kutyák esetében a tenyészállat-kiállításokra vonatkozó további előírásokat az FVMr. a következőképpen rögzíti:
13. § (1) Tenyészeb-kiállítás, -árverés a vonatkozó állat-egészségügyi. közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet előzetes hozzájárulásával a kinológiai szövetséghez történt bejelentést követően, több fajta részvétele esetén pedig a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulásával a (4) bekezdés szerinti bejelentés alapján tartható.
(2) Tenyészeb-kiállításnak minősül bármely a fajtatiszta kutyák felvezetésével járó bemutató, így például a szépségverseny, küllemi kiállítás, tenyészszemle, verseny és vizsga, illetve egyéb minősítést adó rendezvény.
(3) A tenyészeb-kiállítás engedélyezési eljárásban a tenyésztési hatóság szakhatóságként működik közre.
(4) A kiállítás szervezője a hozzájárulás hegszerzése érdekében köteles a tenyészállat kiállítást legkésőbb a rendezvény időpontja előtt 60 nappal, nemzetközileg elfogadott minősítést adó kiállítás esetén a tárgyévet megelőző legalább 90 nappal a kinológiai szövetség részére bejelenteni.
A tenyésztési hatóság tenyészállat-kiállításokon közvetlenül, vagy a Szövetség részére adott felhatalmazással a Szövetség útján látja el a hatósági felügyeletet.
(6) Valamennyi fajta részére nyitott kiállítások és versenyek rendezésére, ahol nemzeti és nemzetközi címeket adnak ki, a Szövetség jogosult. […]
15. § (3) A tenyésztési hatóság a 13. § előírásaitól eltérően rendezett tenyészeb-kiállítás esetén az Áttv. 45. §-ában meghatározott állattenyésztési bírságot köteles kiszabni.
A bírság összegének meghatározásánál a tenyésztési hatóság a kinológiai szövetség (Magyar Ebtenyésztő Szervezetek Szövetsége) szakvéleményét vette figyelembe, amely szerint a kiállított kutyák értéke több százezer forint, sok esetben meghaladja az egymillió forintot. Ugyanakkor a bírság kiszabásakor – a cselekmény tárgyi súlyával arányban nem álló összegű bírság kiszabásának elkerülése érdekében – egyedenként 30.000 Ft forgalmi érték került megállapításra. A bírság összegét ezen érték és a kiállításon a katalógus szerint résztvevő ebek létszámának szorzata adta meg.
A Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal Természeti és Genetikai Erőforrásokért Felelős Elnökhelyettesének 04.2.2/3.-40/2/2007. számú levele, a miniszter szerint a közigazgatási hatósági eljárás alapelvei figyelembevételével adott tájékoztatást a MEOE számára, a tervezett tenyészeb-kiállítás jogszabály-ellenességéről. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban: Ket.) 1. § (1) bekezdése szerint „a közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok magvalósítása érdekében. mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.”
A miniszter szerint az elnökhelyettes fenti levelével „minden tőle telhetőt megtett a hatályos magyar jogszabályi rendelkezések betartatása érdekében, az ügyféllel pedig szakszerűen és az együttműködés szellemében járt el. Levelével hozzájárult ahhoz, hogy a Ket. 5. § (1) bekezdésének megfelelően a MEOE tudomást szerezzen azon – egyébként általa is ismert – jogszabályi kötelezettségekről, amelyek mentén tenyészeb-kiállítást szervezni lehet, illetve arról a tenyésztési hatósági kötelezettségről, hogy a rendezvény hatóság által ismert feltételek közötti megtartása esetén állattenyésztési bírságot kell kiszabnia. Ekkora méretű rendezvény esetében – tekintettel a jogszabályok által meghatározott kiszabható bírság várható nagyságára – a kárenyhítési célzattal megfogalmazott tájékoztatás a kiállítást szervező egyesület érdekét is szolgálta.”
A Kel. 12. § (3) d) pontja szerint „e törvény alkalmazása szempontjából közigazgatási hatóság a hatósági ügy intézésére hatáskörrel rendelkező nem közigazgatási feladat ellátására létrehozott egyéb szervezet, köztestület vagy személy, amelyet (akit) törvény vagy törvény felhatalmazása alapján kormányrendelet jogosít fel közigazgatási hatósági jogkör gyakorlására”.
Az Áttv. 7. § (3) bekezdése ennek alapján kimondja, hogy a tenyésztési hatóság – ellenőrzése mellett – elismert tenyésztő szervezetet is megbízhat a teljesítményvizsgálatok végzésével, kivéve a fajtaelismerésre irányuló vizsgálatokat. Az Áttv. 15. §-ának e) pontja pedig egyenesen a miniszter állattenyésztéssel kapcsolatos irányítási, szervezési feladatai között sorolja fel az állattenyésztéssel kapcsolatos állami feladatok megszervezéséről való gondoskodást a tenyésztési hatóság és más szervek bevonása által.
A miniszter szerint minderre magyarázattal szolgál, hogy a tenyésztő egyesületek és szövetségek az elmúlt időszakban faji szövetségeket, illetve a teljes állattenyésztés területére egységes szövetséget hoztak létre. Ezek a szervezetek nem rendelkeznek ugyan a törvény előírásai szerinti elismeréssel, de egy-egy fajjal kapcsolatos, illetve az állattenyésztés egészét érintő fontos feladatokat látnak el. Ezeknek a szervezeteknek a jelentősége igen nagy az Európai Unió tagállamaiban is. Külön jogalkotói szándék volt az Áttv. ilyen irányú módosítása 2004-ben, hogy jogszabályi háttérrel erősítse meg ezeknek a szervezeteknek a szerepét, növelve az állattenyésztés területén a társadalmi szerepvállalást és ezzel együtt a felelősséget is.
Fentiek szellemében szabályozza az Áttv. 19. § (2) bekezdésében az elismert tenyésztő egyesületek (szövetségek) által létrehozott szövetség állattenyésztés-szervezési feladatait. Így az ilyen típusú szövetség
„a) hozzájárul a több állatfajt, fajtát érintő kiállítás és árverés rendezéséhez, és közreműködik azok lebonyolításában;
b) összehangolja az egyes elismert tenyésztő egyesület (szövetség) közös tevékenységét, igény esetén irányítja és végzi azok tevékenységét, továbbá kezeli a közös pénzügyi alapokat;
c) képviseli a magyar állattenyésztést hazai és a nemzetköri fórumokon;
d) ellátja a tenyésztési hatóság által – meghatározott feltételekkel – ráruházott feladatokat.”
A kinológiai szövetség a tenyészeb-kiállítások kapcsán ellátott hatósági feladatait az FVMr. már idézett 13. §-a részletezi. A kinológiai szövetség feladata a Rendelet 3. § (2) bekezdésében foglaltak szerint a kiállítások összehangolása, a bírók minősítése és rendezvényekre delegálása, a rendezvényekkel kapcsolatos nemzetközi hitelű nyilvántartások vezetése. E feladatai alapján láthat el szakmai felügyeletet saját kiállításain.
Válaszában a miniszter azt is megjegyezte, hogy a tenyésztési hatóság csak abban az esetben ad felhatalmazást a kinológiai szövetségnek, ha a kinológiai szövetség vagy tagszervezetei által rendezett tenyészállat-kiállításról van szó, tehát csak a jogszerűen engedélyezett rendezvényeken lehet szó ellenőrzési tevékenységéről. „Jogsértő módon rendezett, elismert tenyésztő szervezetek hozzájárulása nélkül megtartott kiállításon ilyen tevékenységre nem kerülhet sor.”
Társadalmi szervezet és a közigazgatás együttműködésére és jogszabály útján történő feladat-átruházásra a miniszter – közvetlenül az állattenyésztés területén is – több jól működő példát is említett: „Így az egyes állatfajok egyedeinek Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszeréről szóló 29/2000. (VI. 9.) FVMr. 3. § (b) bekezdése szerint az ENAR Isialakításával és működtetésével kapcsolatos szervezési, irányítási és ellenőrzési feladatokat az Áttv.-ben meghatározottak figyelembevételével »ló esetén az OMMI, valamint a Magyar Lótenyésztő és Lovassport Szövetség a III. fejezetben foglaltak szerint« végzi. 
A juh- és kecskefajok egyedeinek Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszeréről szóló 47/200. (V. 23.) FVMr. 1. § 8. pontja területi felelősként nevezi meg juh esetében a Magyar Juhtenyésztők és Juhtenyésztő Szervezetek Szövetségét, kecske esetében pedig a Magyar Kecsketartók és Tenyésztők Országos Szövetségét, akiknek feladata az állattartók és a hatóság különféle feladatainak elvégzésében való közreműködés.”
A miniszter válasza szerint a kinológiai szövetség Ket. szerinti tevékenysége biztosított. A szövetség kizárólag felhatalmazás alapján lát el korlátozott felügyeleti tevékenységet, amelynek során kizárólag az elismert tenyésztő szervezet tenyésztési programjában, törzskönyvi-, teljesítményvizsgálati- és kiállítási szabályzatában foglaltak betartását, valamint a bírók működését felügyeli. A hiányosságok esetén az adott társadalmi szervezet alapszabályában foglaltak szerint jár el, illetve szakértői vélemény formájában terjeszti fel észrevételeit a tenyésztő hatóság részére, amely a bejelentést a közigazgatási hatósági eljárás szabályai szerint kezeli.
Arra az ombudsmani kérdésre, miszerint -biztosított-e a tenyészeb-kiállítások megtartásához szükséges hozzájárulás megtagadása esetén a megfelelő és időszerű jogorvoslat lehetősége, a miniszter arról tájékoztatott, hogy az FVMr. „13. § (3) bekezdése értelmében a tenyésztési hatóság a tenvészeb-kiállítás engedélyezési eljárásában szakhatóságként működik közre. A szakhatósági engedélyt határozat formájában adja ki vagy utasítja el. A határozat ellen a Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal létrehozásáról és működéséről szóló 274/2006. (X11. 23.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdése értelmében közigazgatási eljárás keretében fellebbezésnek nincs helye. A határozat elleni jogorvoslatért bírósághoz lehet fordulni. A benyújtott keresetlevélben az ügyfél kérheti a határozatban foglaltak végrehajtásának jogerős bírósági döntésig való felfüggesztését.” A miniszteri tájékoztatás szerint a jogszabályszerűen lebonyolított kiállítások esetében a tenyésztési hatóság minden esetben megadja hozzájárulását.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jogkörében eljáró adatvédelmi biztos külön kérdést intézett a miniszterhez arról, hogy biztosíthatónak látja-e a tisztességes (pártatlan) eljáráshoz való jogot olyan helyzetben, amikor a panaszos ebtenyésztő szervezetek és a tenyészeb-kiállítások engedélyezésében, hatósági felügyeletében közreműködő elismert tenyésztő szervezetek és a kinológiai szövetség közötti viszony megromlott?
A minisztertől kapott tájékoztatás szerint „a tenyésztési hatóság minden esetben biztosítja az ügyfelek részére a tisztességes és pártatlan eljáráshoz való jogot, ennek érvényesülését biztosítottnak lát[ja]. [… A] kinológiai szövetség nem hatóságként jár el, esetleges szakvéleményét a tenyésztési hatóság szakmai és jogi szempontból is vizsgálja a döntés meghozatala előtt, arra a különböző ebtenyésztő szervezetek közötti esetleges rossz viszony befolyással nem lehet és nincs is.
Azt, hogy a tenyészeb-kiállítások engedélyezése során az elismert tenyésztő szervezetek, illetve a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulását be kell szerezni, és nem elegendő pusztán a közegészségügyi, állategészségügyi és állatjóléti szempontok figyelembevétele a miniszter azzal indokolta, hogy az Atv. 6. §-ának rendelkezésével indokolta („A tenyészállat-kiállítást -árverést a vonatkozó állategészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet, több faj, illetve fajta együttes részvétele esetén az elismert tenyésztő egyesületek (szövetségek) által létrehozott szövetség hozzájárulásával és a tenyésztési hatóság felügyeletével lehet tartani.”) A miniszter hangsúlyozta azt is, hogy a jogalkotói szándék az állattenyésztésben, az adott fajta nemesítésével, tenyésztésével kapcsolatos jogok és kötelezettségek elismert tenyésztő szervezetekhez történő rögzítése. A különböző tenyésztők ezeket a jogokat és kötelezettségeket az elfogadott tenyésztési programjuknak megfelelően e szervezetek keretei között tudják gyakorolni. 
Ezen szervezetek kiállításokhoz kapcsolódó szerepe szakmailag teljes mértékben indokolt. A tenyészeb-kiállításokon ugyanis az adott fájták egyedeinek minősítése zajlik. Ez a minősítés az ebek teljesítmény-vizsgálata. Az. Áttv. már idézett 7. § (3) bekezdése értelmében – a tenyésztési hatóság a fajtaelismerésre irányuló vizsgálatokat kivéve – ellenőrzése mellett elismert tenyésztői szervezeteket is megbízhat teljesítményvizsgálat végzésével. Ez a megbízás a tenyésztési program jóváhagyásával megtörténik. Ugyanezen § (7) bekezdése szerint „a teljesítményvizsgálat és a tenyészértékbecslés eredménye a tenyésztő genetikai fejlesztő munkájának elősegítésére, az elismert tenyésztő szervezetek tenyésztési programjának megvalósítására, továbbá a tenyésztési hatóság ellenőrző, engedélyező és hitelesítő tevékenységének végzéséhez használható fel”. A tenyészeb-kiállításokon keletkezett (teljesítményvizsgálati) eredmények a törzskönyvbe bekerülnek. Törzskönyvet az Áttv. 3. § 26. pontja alapján csak elismert tenyésztő szervezet, elfogadott szabályok szerint vezethet.
A miniszter az alábbi megoldásra irányuló javaslatokat és intézkedéseket fogalmazta meg a megkeresésre adott válaszában:
„A fajtatiszta ebek tenyésztése körül kialakult, évek óta feszült és vitákkal teli helyzet egyik alapvető oka, hogy a jogalkalmazó szervek egy része számára mindezidáig nem volt egyértelmű, hogy az ebtenyésztés az Áttv. hatálya alá tartozik.”
Tájékoztatott arról, hogy „a Legfelsőbb Bíróság Kvf.IV.37.370/2006/9. számú részítélete a Legfőbb Ügyészség MEOE-vel szemben törvényességi Felügyeleti jogkörében indított feloszlatás iránti perben kimondta, hogy az ebtenyésztés az Áttv., illetve az [FVM] Rendelet hatálya alá tartozik. Ez azt jelenti, hogy az ezekben lefektetett szabályok kötelező módon vonatkoznak az ebtenyésztéssel foglalkozó szervezetekre. Kimondta azt is, hogy a MEOE, mint nem elismert tenyésztő szervezet jogellenesen végzi tenyészprogramjának végrehajtását, így teljesítmény-vizsgálat végzését, szárinazási igazolás kiállítását, illetve törzskönyv vezetését. 
A Legfelsőbb Bíróság részítéletében ezen felül új eljárásra és új határozat meghozatalára utasította az első fokon eljáró Fővárosi Bíróságot a MEOE tevékenységének felfüggesztésére és ellenőrzésére, illetve felügyelő biztos kirendelésére vonatkozó korábbi ítéleti részek hatályon kívül helyezésével.
A tenyészállat-kiállításra vonatkozó szabályok megsértése jogcímen korábban a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (továbbiakban: FVM) összesen 75.570.000 Ft bírságot szabott ki a MEOE-re, amely a határozatokat bírósági úton támadta meg. [… A]z MgSzH által 2007-ben kiszabott bírságokat az érintettek szintén peresítették. Ezek a peres eljárások jelenleg is folyamatban vannak, jogerős bírósági döntés még egyben sem született.
Fentebb említett, folyamatban lévő jogi eljárásoktól függetlenül a fajtatiszta ebek tenyésztése ügyében, a hosszú távú rendezés érdekében az FVM szakmai megbeszélést kezdeményezett a különböző szervezetekkel Erre első körben Sirman Ferenc kabinetfőnök úr vezetésével – már a fentebb említett legfelsőbb bírósági ítélet ismeretében – 2007. május 30-án került sor, ahol részt vettek az államilag elismert tenyésztő szervezetek, a MEOE és a Magyar Ebtenyésztő Szervezetek Szövetsége tárgyalási mandátummal rendelkező képviselői. A megbeszélések folytatására vonatkozó megállapodásnak megfelelően ezek a szervezetek 2007. június 20-án egyeztetés céljából ismételten asztalhoz ültek, ahol részletes tájékoztatást kaptak mindazokról a szakmai jogi szabályokról, amelyek mentén tevékenységüket folytatniuk kell. A résztvevők szándékukat fejezték ki egy olyan közös javaslat minisztériumhoz való eljuttatásában ez év nyarának végéig, amely az általuk megismert szakinai kereteken belül megoldást jelenthet az ebtenyésztés számára. E javaslat minisztérium általi megismerése után szándékunkban áll tovább folytatni a szükséges egyeztetéseket az érintett felekkel, hogy a civil szféra minél szélesebb körű bevonása mellett lehessen az ebtenyésztés helyzetét az állattenyésztés szakinai szabályai szerint rendezni. Ennek során, az eddigi rendszer működtetésével kapcsolatos tapasztalatok birtokában a minisztérium szándékában áll a[z FVM] Rendelet néhány, megalkotása óta elavult rendelkezésének módosítása.
[A miniszter] véleménye szerint az alapvető konfliktust nem a különböző ebtenyésztő szervezetek közötti viták, hanem egyes szervezetek jogszabályok végrehajtását bojkottáló és az alapvető szakmai szabályokat mellőző magatartása okozza. A vitarendezés nehézségét éppen az jelenti, hogy a minisztérium nem tud, és nem is akar olyan megoldási módokat támogatni, amelyek szembe mennek mind a hazai, mind az európai uniós állattenyésztési szabályozás alapjaival.
Ebben a helyzetben jelenleg kétféle megoldási lehetőséget lát [a miniszter]. Az egyik, hogy ez a konfliktus a folyamatban lévő peres eljárásokban meghozandó jövőbeni jogerős ítéletek végrehajtása során oldódik meg az évek folyamán a jog kényszerítő ereje által. A másik lehetőség a minisztérium által már megkezdett, szakmailag koordinált egyeztetések folytatása, amelyek során közösen igyekszünk az ágazati szereplőkkel olyan megoldást találni a hazai kutyatenyésztői szervezeti struktúrára és tenyésztői tevékenységre, amely megfelel mind az állattenyésztési szakma alapszabályainak, mind pedig a Legfelsőbb Bíróság által is deklarált jogi alapvetéseknek. Az érintettek együttműködési szándéka nélkül – tekintettel a minisztérium korlátozott eszközeire – azonban az első megoldási lehetőségnek lesz nagyobb valószínűsége. 
Álláspont[ja] szerint az [MgSzH] eljárásaiban mindvégig a szakma és a hatályos magyar jogrendszer szabályainak megfelelően, a törvénytisztelő szervezetek munkájának és az alkotmányos alapjogok védelmében járt el. […]”
Megállapítottam továbbá, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az OBH 4335/2003. sz. ügyben készült jelentésében az FVMr. módosítására tett javaslatot. A jogalkotási javaslatra adott – a szükséges módosításokra ígértet tevő – miniszteri választ (71.126/7/2005.) a helyettes biztos elfogadta, azonban a módosításokra a mai napig nem került sor.
A panaszos által rendelkezésemre bocsátott iratok alapján azt is megállapítottam, hogy a Miniszteri Kabinet kabinetfőnöke 2006. április 3. napján kelt telefax-üzenetben arról tájékoztatta a MEOE korábbi elnökét, hogy a miniszter „a mai napon kezdeményezte [az FVM Rendeletet] hatályon kívül helyező miniszteri rendelet tervezetének tárcaközi egyeztetésre való megküldését.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság elve, és az abból fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.)
A tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.) 
A kérelem előterjesztéséhez való jog (Alkotmány 64. § A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.) 
A jogorvoslathoz való jog (Alkotmány (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.)
A hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.)

A vizsgálat megállapításai
I. Az egyes panaszok alapján tett megállapításaim.
1. Megállapítottam, hogy az OBH 4099/2005. sz. ügyben a panaszos az ebtenyészet engedélyezése tárgyában hozott határozat bírósági felülvizsgálatát kérte. Figyelemmel arra, hogy az Obtv. 29. § (2) bekezdés e) pontja szerint az Obtv. alkalmazása során nem minősül hatóságnak, az ítéletet megelőző eljárást sem vizsgálhattam. 
Megállapítottam, hogy a panaszos 1988-óta tart kutyát, és a MEOE által kiállított igazolás szerint 1992. szeptember 21. napja óta rendelkezik ebtenyészettel. Berettyóújfalu Város Önkormányzatának Képviselőtestülete a köztisztasággal, a települési szilárd és folyékony hulladékkal és állattartás rendjével összefüggő tevékenységről szóló 23/1991. (XI. 8.) ÖK. sz. rendelete – melynek 15. § (1) bekezdése a belterületi ingatlanon az ebtenyésztést tiltotta, és az egy ingatlanon tartható ebek számát kettőben maximálta, 16. §-a pedig a rendeletben foglalt szabályokat szabálysértésnek minősítette – az ebtenyészet létesítését megelőzően lépett hatályba. Ez pedig azt is jelenti, hogy a panaszos az önkormányzati rendelet kifejezett tiltása ellenére kezdte meg és folytatta tevékenységét. Mindezek ellenére azonban tudomásom szerint sem a jegyző, sem pedig az önkormányzati hatósági ügy hatáskörének jogosultja – előttem ismeretlen okokból – tizenkét éven keresztül nem folytatott eljárást sem a rendelet megsértése, sem pedig a kutyák esetleges zavaró hatása miatt a panaszos ellen. A panaszos e tizenkét év alatt elismert és díjakban is mérhetően sikeres tenyésztővé vált és érthetően, küzd tenyészete fenntartásáért (Az Obtv. 17. § (4) bekezdése értelmében a jegyző, valamint az önkormányzati hatósági hatáskör jogosultjának a panasz előterjesztését egy évnél régebben megelőző eljárását nem vizsgálhattam.) A panaszos éppen azért érezhette visszásnak a helyzetet, mert volt férje beadványait követően megszaporodtak az ebtenyészete miatt ellene indult eljárások.
Összességében azonban a bíróság által el nem bírált-, valamint a panasz előterjesztését megelőző egy éven belüli döntésre vonatkozó, a szabálysértési eljárások megindítására vonatkozó panasz alapján alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tapasztaltam.
A panaszost illeték megfizetésére felhívó határozatot is megvizsgáltam. Biharkeresztes Város Jegyzőjének határozata pontosan hivatkozott az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 73/A. szakaszában foglaltakra. Ezzel kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg, de nem hagyható figyelmen kívül, hogy a sem a jogállamiság elvével, sem pedig annak részét képező tisztességes eljáráshoz való joggal nem egyeztethető össze az olyan jogalkalmazói magatartás, amely kezdetben éveken keresztül „szemet huny” a jogszabály megsértése felett, majd minden lehetséges eszközzel fellép a jogellenes helyzet megszűntetése érdekében.
2. Megállapítottam, hogy Kazincbarcika Város Önkormányzata és polgármestere részben már az ombudsmani vizsgálat elrendelését megelőzően, részben pedig közvetlenül azt követően saját hatáskörben orvosolta azokat a hibákat, hiányosságokat, amelyek alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, vagy annak közvetlen veszélyét eredményezték, illetve eredményezhették volna. Erre tekintettel a konkrét panasszal összefüggésben ombudsmani intézkedést sem teszek.
3. A MEOE és az MKSZ által előterjesztett panaszok vizsgálata során megállapítottam, hogy a panaszosok a bíróságtól kérték a panasszal érintett közigazgatási határozatok felülvizsgálatát. Mivel az Obtv. 29. § (2) bekezdés e) pontja szerint az Obtv. alkalmazása során a bíróság nem minősül hatóságnak, a konkrét közigazgatási határozatok meghozatalát megelőző eljárást sem vizsgálhattam. Megjegyezni kívánom azonban, hogy vizsgálatom során nem találtam arra utaló iratot, hogy kiállításai előtt a MEOE, vagy az MKSZ akár csak megkísérelte volna beszerezni az elismert tenyésztő szervezet hozzájárulását.
4. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott. Megállapítottam, hogy a MEOE nem vonható az Obtv. 29. § (1) bekezdésben meghatározott hatóság fogalmi körébe. 
Ezt követően azt tekintettem át, hogy eljárására közszolgáltatást végző szervként kiterjed-e a hatásköröm. A helyettes ombudsman – ebben a formában először az OBH 6501/2001. sz. ügyben megfogalmazott, a biztosok által azóta is követett – álláspontja szerint az Obtv. 16. § (1) bekezdéséből csak a hatóság fogalmára lehet következtetni. Ezen túlmenően „az Obtv. az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.” Mindezek alapján megállapítottam, hogy a MEOE (és annak szakosztálya) nem tekinthető közszolgáltatást végző szervnek. Az előbbiekben kifejtettek alapján tehát a MEOE eljárását hatásköröm hiányában nem vizsgálhattam. (Indokolt rámutatni arra, hogy az elismert ebtenyésztő szervezetekre e jogkörükben, az Obtv. 29. § (1) bekezdésének b) pontja alapján mint a közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szervre kiterjedne hatásköröm. Nem terjed ki azonban hatásköröm a szervezetek közigazgatási jogkörükön kívüli tevékenységükre.)

II. Az ebtenyésztéssel kapcsolatos általános megállapításaim
Az egyes ügyek vizsgálata során beszerzett információk alapján – a fenti hatásköri korlátokra is tekintettel – nem a panaszolt esetekre kiterjedően, hanem általánosságban is áttekintettem az ebtenyésztés egyes – alkotmányos jogokkal összefüggő – elméleti és gyakorlati kérdéseit.
1. Megállapítottam, hogy önmagában az a tény, hogy a földművelésügyi miniszter a helyettes ombudsman OBH 4335/2003. sz. ügyben készült jelentésében megfogalmazott jogalkotási javaslatra adott válasza ellenére – anélkül, hogy a késedelem, vagy elmaradás okairól az ombudsmant tájékoztatta volna – a mai napig nem került sor az FVMr. vállalt módosítására, alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvével összefüggő visszásság veszélyét okozza. 
2. Figyelemmel arra, hogy a vizsgálatom során a panasszal érintett önkormányzatok többször módosították az ebtartásra vonatkozó rendeleteiket áttekintettem az Alkotmánybíróság hasonló tárgyú döntéseit is. Az Alkotmánybíróság számtalan állattartásról, vagy kifejezetten ebtartásról szóló önkormányzati rendelet alkotmányellenességének utólagos vizsgálata során rámutatott a következőkre:
– Az Alkotmány 44/B. § (3) bekezdése szerint törvény vagy kormányrendelet államigazgatási feladatot, hatósági hatáskört állapíthat meg a jegyzőnek, és kivételesen a képviselőtestület hivatala (Polgármesteri Hivatal) ügyintézőjének is. Az Ötv. 7. § (1) bekezdésének az idézett alkotmányos rendelkezést megismétlő második fordulata szerint csak törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg hatáskört a jegyzőnek. Mindebből pedig az is következik, hogy a helyi önkormányzati rendeletben az ebtartás szabályaival összefüggésben megállapított önkormányzati hatáskör címzettje kizárólag a képviselő-testület, illetve átruházott hatáskörben annak bizottsága, vagy a polgármester lehet. (Vagyis az önkormányzati rendelet nem telepíthet hatáskört a jegyzőre!)
– A jogalkotásról szóló 1987. évi XI, törvény 12. § (2) bekezdése szerint a jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. Következetes az alkotmánybírósági gyakorlat a tekintetben, hogy valamely jogszabály nem csupán akkor minősülhet az említett tilalomba ütközőnek, ha a jogszabályt a jogalkotó visszamenőlegesen léptette hatályba, hanem akkor is, ha a hatályba léptetés nem visszamenőlegesen történt ugyan, de a jogszabály rendelkezéseit – erre irányuló kifejezett rendelkezés szerint – a jogszabály hatálybalépése előtt létrejött jogviszonyokra is alkalmazni kell. [57/1994. (XI. 17.) AB határozat, ABH 1994, 316, 324.;] Ennek megfelelően elengedhetetlen, hogy a helyi önkormányzat rendelete átmeneti szabályokat is megállapítson.
– A lakók közötti jogviták megelőzése a helyi szintű jogszabályalkotás hagyományos szabályozási tárgyköre. Az állattartás kérdését a helyi önkormányzatok általában a köz érdekében, a helyi lakóközösség békés együttélésének védelme és a jogviták elkerülése céljából szabályozzák. Az Alkotmánybíróság 23/2000. (VI. 28.) AB határozatában is utalt arra, hogy amikor az önkormányzat az állattartás rendjét a társasházi lakóközösségek vonatkozásában is szabályozta, akkor a közérdek alapján járt el és hajtott végre közcélú tulajdonkorlátozást. Ezzel kapcsolatban kifejtette, hogy az önkormányzat mint jogalkotó szerv mérlegelési jogkörében jogosult dönteni arról, hogy mennyire támaszkodik a lakóközösségek önszabályozására és – a törvények keretei között – mennyiben érvényesíti a közérdek védelmét rendelete révén. A közérdek védelme érdekében tehát az önkormányzat jogosult rendeletet alkotni, ám nem terjeszkedhet túl az Alkotmányban és törvényekben meghatározott jogalkotási jogosultságán. (ABH 2000, 134, 136-137.)
– Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette – először a 7/1991. (II. 28.) AB határozatban –, hogy „a tulajdonhoz való jog – az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata alapján – alapvető jog, amely azonban nem korlátlan. A tulajdonosnak joga gyakorlása során tekintettel kell lennie mások jogaira és jogos érdekére. A tulajdonhoz való jog tehát korlátozható, a korlátozás azonban akkor alkotmányos, ha az másik jog védelme vagy érvényesülése, illetve valamely alkotmányos cél érdekében történik, mely más módon nem érhető el, továbbá ha a korlátozás arányban áll az elérni kívánt cél fontosságával.” (ABH 1991, 22.) A tulajdonjog tartalmát és védelmét a Ptk. X. fejezete szabályozza részletesen, e rendelkezések keretet adnak azoknak az egyéb jogszabályoknak is, melyek a közérdek vagy jogos magánérdek érvényesülését a tulajdon szabadságával szemben lehetővé teszik. (285/B/1994. AB határozat, ABH 1994, 827, 828.)
– Az állattartáshoz a szomszédok részéről megkövetelt hozzájárulással kapcsolatban az Alkotmánybíróság már hivatkozott 23/2000. (VI. 28.) AB határozata kimondta, hogy „[a] széleskörűen megkövetelt előzetes írásbeli hozzájárulás aránytalan tulajdoni korlátozást jelenthet. […] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint [az önkormányzati rendelet azon rendelkezése], amely az ebtartáshoz az ebtartó lakása alatti, feletti, illetve az azonos szinten lakók összességének előzetes írásbeli hozzájárulását követeli meg, aránytalanul korlátozza a tulajdonhoz (zavartalan lakáshasználathoz) való jogot.” (ABH 2000, 134, 137.)
– A többlakásos épület lakásaiban történő kutyatartás korlátozása és a szomszédok hozzájárulásával kapcsolatban az Alkotmánybíróság a 79/2006. (XII. 20.) AB határozatára, amely rámutatott: „A helyi önkormányzat a köz érdekében az ebtartás feltételéül szabhatja – a tartott ebek számától függetlenül – a szomszédok meghatározott körének hozzájárulását.” (ABH 2006, 1013, 1015.)
– Az állatok védelmére, megfelelő tartására vonatkozóan jelenleg az állategészségügyről szóló 2005. évi CLXXVI. törvény (a továbbiakban: Áeütv.), valamint az állatok védelméről és kíméletéről szóló 1998. évi XXVIII. törvény (a továbbiakban: Ávtv.) tartalmaz rendelkezéseket. Az Ávtv. 4. és 5. §-a szabályozza az állat tartásának általános szabályait. Az Áeütv. ehhez képest egy speciálisabb kérdést: az állattartás közegészségügyi követelményeit szabályozza. Az Ávtv. 4-5. §-a alapján nem pusztán közegészségügyi, hanem további feltételekre (például az állat fajára, fajtájára, élettani szükségleteire, nemére, korára, élettani állapotára) is figyelemmel kell lenni az állattartás körében. 
– Az állattartással kapcsolatos szabályok (állatvédelmi szempontból történő) megsértése esetén – mint amilyen például a mozgásigény lehetővé tételének elmulasztása – a települési önkormányzat jegyzőjének Korm. rend. 7. §-a alapján jogosult – többek között – az állattartás megtiltására, illetve korlátozására. A Korm. rend. alapján a jegyző az Ávtv. egyes rendelkezései megsértése esetén mérlegelhet, hogy az állattartót meghatározott cselekmény végzésére, tűrésére vagy abbahagyására kötelezi-e. Az állatvédelmi bírságról szóló 244/1998. (XII. 31.) Korm. rendelet emellett lehetővé teszi a jegyző számára, hogy az állattartás Ávtv.-ben meghatározott szabályainak megsértése esetén akár bírságot is alkalmazhat.
– Ugyanakkor az állattartással kapcsolatban – ha az állat zajos, vagy más okból zavarja mások, így különösen a szomszédok birtoklását – a Ptk. 191. §-a alapján a birtokvédelemmel kapcsolatos jegyzői eljárásra kerülhet sor a birtoklásban való zavarástól számított egy éven belül. Ebben a körben kérni lehet a jegyzőtől a zavarás megszüntetését, illetve az eredeti állapot helyreállítását.
– Az állattartás szabályainak megalkotásakor olyan szabályokat alkothat a képviselő-testület, amelyek mind az önkormányzati, mind a nem önkormányzati ingatlanokra is kiterjednek. A társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény (a továbbiakban: Tht.) 13. § (2) bekezdése és 26. §-a alapján a társasházi közösség házirendet alkot. A társasházi közösség házirend-alkotási joga azonban nem korlátozza a képviselő-testület jogalkotási hatáskörét. A Tht. ezen rendelkezései tehát nem korlátozzák a képviselő-testület Alkotmány 44/A. § (2) bekezdéséből, valamint az Ötv. 16. § (1) bekezdéséből levezethető rendelet-alkotási jogát az állattartás egyes helyi szabályainak megalkotását illetően.
– Az oltáskor kapott műanyag lap eb pórázára vagy nyakörvére rögzítésének előírásával az önkormányzat az oltás tényének igazolására egy újabb eszközt állapított meg. Az oltás tényének igazolása azonban nem vonható az önkormányzati hatósági ügyek körébe, mivel azt magasabb szintű jogszabály kizárólagos szabályozási körbe vonta és államigazgatási hatósági ügyként szabályozta. Az oltás tényének igazolására az Áesz. alapján kizárólag az eboltási könyv alkalmas. E körben tehát az önkormányzatoknak nincs felhatalmazása szabályalkotásra, s amely nem tekinthető a magasabb szintű jogszabályhoz képest kiegészítő jellegű normaalkotásnak sem, mivel nem helyi közügy tekintetében, hanem államigazgatási hatósági ügy körében szabályoz.
Álláspontom szerint a fenti – nem teljeskörű – felsorolás kellő támaszt adhat mindazon önkormányzatoknak, amelyek rendeletei nincsenek összhangban az Alkotmány, valamint más magasabb szintű jogszabály rendelkezéseivel. A fenti szempontoknak meg nem felelő állattartási és ebtartási rendeletek – az Alkotmánybíróság indokaira is figyelemmel – a jogállamiság elvével és a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozzák.
4. Arra is felhívom a figyelmet, hogy az ebtartással kapcsolatos panaszok jelentős része hagyományos birtokvédelmi ügy (zavarja a szomszédot, vagy tulajdonostársat az ebek által keltett zaj, az ebek által okozott szennyeződés stb.), így a jegyzőknek birtokvédelmi eljárást kell(ene) lefolytatnia. Amint azt az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatában is kifejtette, „Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás […] feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. […] A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon.” Minden olyan eset azonban, amikor zavarástól számított egy éven belül ilyen panaszokkal fordulnak a jegyzőhöz, aki ennek ellenére nem nyújt a Ptk. 191. §-a szerint birtokvédelmet, alkalmas lehet arra, hogy a jogállamiság elvével, valamint a kérelem előterjesztéséhez való joggal összefüggő visszásságot okozzon.
5. Vizsgálatom során áttekintettem a fajtatiszta ebek tenyésztésére vonatkozó jogszabályok gyakorlati alkalmazását is.
Megállapítottam, hogy az állattenyésztés magyar szabályozása – az európai országokéhoz képest egyedülállóan – kiterjed a fajtatiszta ebek tenyésztésére is. Az Áttv. – a törvényjavaslathoz fűzött miniszteri indokolás szerint – „[…] a szabályok megfogalmazásával a kiváló, nagy termelőképességű gazdasági fajták, hibridek megőrzését, fenntartását, fejlesztését szolgálja. Az állati termék előállításból élők életformaként, mindennapi megélhetést biztosító tevékenységként végzik munkájukat. Az ágazat megítélésében nem elhanyagolható, hogy termékei mással nem helyettesíthető, alapvető élelmiszerek. […]
A hazai és nemzetközi gazdasági élet változásait szükségessé és időszerűvé tették az álattenyésztés átfogó jogi szabályozásának megalkotását. Indokolt, hogy a tenyésztés egységes, korrekt jogi keretet kapjon. A jog világos, közérthető, a termelés minőségi biztonságát is szolgáló garanciákat fogalmaz meg. A jelenlegi nemzetközi kereskedelmi kapcsolatokban az állati termékek eredetének igazolása elengedhetetlen. Az Európai Közösség tagállamaiban a belső határok megnyitása, az egységes fellépés a harmadik országgal szemben és csatlakozási szándékunk, a hazai szabályozás felé is közvetít elvárásokat.
Az EK szabályait áttekintve kitűnik, hogy előírásokat tartalmaz többek között a tenyésztő szervezet elismerésére, a tenyészállat és szaporítóanyag felhasználására és forgalmazására, a törzskönyvezésre, a teljesítményvizsgálatokra és az egységes egyedi azonosítási és nyilvántartási rendszerre vonatkozóan, melyeknek figyelembevételével készült el a jelen törvényjavaslat.
A szabályozásnak biztonságot kell teremteni a tenyészállat előállítója és az utódok felhasználója részére. Ehhez nyújt a Javaslat intézményi-, és szabályozott tevékenységi hátteret. A termelő a tenyésztési hatóság objektív adatai alapján kap tájékoztatást az alapanyag várható minőségéről, genetikai kapacitásáról. Az állatok, állati termékek forgalmának jelentős mértékű növekedése, a termelés sokfélesége szükségessé teszi, hogy minden egyed, állatcsoport származása születésétől a felhasználásáig beazonosítható módon nyomonkövethető legyen. Ezért indokolt a tenyészetek, egyedek egységes rendszerű nyilvántartása, a termékek minőségjavítása szempontjából pedig a tenyészállatok folyamatos teljesítmény-ellenőrzése, termelési szintek meghatározása.
A Javaslat alapvetően szabályozza a tenyésztésszervezési struktúrát, a fajta- és tenyészállat elismerés rendjét, az állattenyésztésben külön engedélyhez kötött tevékenységek körét, illetve a működés feltételeit. Szabályainak nem a korlátozás a célja, hanem a tevékenységek hitelesítése, kontroll biztosítása. […]”
Mindebből és az Európai Unió joganyagának áttekintéséből megállapítható, hogy az Áttv. szabályozásának célja a haszonállatok minőségi tenyésztési feltételeinek megteremtése. Nem ismert előttem az Európai Unió egyetlen olyan kötelező aktusa sem, amely a fajtatiszta ebek tenyésztésének szabályaira vonatkozna.
A haszonállatok tenyésztési szabályainak az ebtenyésztésre történő kiterjesztése felvet a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő aggályokat is: 
Ezért megvizsgáltam, hogy ez a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben alkotmányos visszásságot okoz-e. Ennek során az Alkotmánybíróság által is alkalmazott „önkényes megkülönböztetés tilalma” tesztjét1 – amely gyakorlatilag két elemből, az összehasonlíthatósági- és az indokolhatósági próbából áll – végeztem el. Az összehasonlíthatóság próba azt jelenti, hogy csak az azonos helyzetben lévők között merülhet fel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése. Alkotmányos visszásságot okozó diszkriminációról csak akkor lehet szó, ha valakit, vagy valamilyen csoportot más, azonos helyzetben lévő jogalannyal vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. Az Alkotmány 70/A. §-a „a jogegyenlőség követelményét rögzíti. Azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni.” A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság – eddigi gyakorlata szerint – szűken értelmezi. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az összehasonlíthatósági próba nem csak arra a helyzetre vonatkozik, amikor azonos helyzetben lévő jogalanyok között tesznek különbséget, hanem ennek ellenkezőjére is, vagyis amikor lényegesen eltérő helyzetben lévők esetén e körülményt figyelmen kívül hagyják. A jogalkotó nem volt figyelemmel arra, hogy a fajtatiszta ebek tenyésztői – amennyiben gazdasági haszonnal járna is e tevékenységük – alapvetően eltérő helyzetben vannak a haszonállattartókhoz képest. Nincs tudomásom arról, hogy jelenleg Magyarországon a fajtatiszta ebeket fogyasztási, vagy élelmiszeripari-, illetve feldolgozóipari hasznosítás céljával tenyésztenék. (Vagyis nincs, pl.: „hús-kutya” tenyésztés!) Megjegyzem, hogy az ebtenyésztőkkel homogén csoportot alkothatnának pl.: a macskatenyésztők, akikre a hatályos tenyésztési szabályok azonban nem terjednek ki. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a kialakult helyzet – a jogszabályok felesleges rendelkezéseire visszavezethető okból – a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő alkotmányos visszásságot okoz.
6. Áttekintettem a tenyészeb-kiállítások engedélyezése során az elismert tenyésztő szervezetek, illetve a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulásának kérdését is.
a) Az Áttv. 3. §-a szerint 
„14. Származási igazolás: elismert tenyésztő szervezet által a tenyészállat és szaporítóanyag tenyésztési adatairól, a törzskönyv vagy a tenyésztési főkönyv alapján kiállított közokirat. […]
19. Tenyésztési főkönyv: elismert tenyésztő szervezet által vezetett - a tenyésztési hatóság által hitelesített - közokirat, amely a keresztezési vagy hibridizációs program tenyészállatai tenyésztési adatainak nyilvántartására és igazolására szolgál. […]
26. Törzskönyv: elismert tenyésztő szervezet által vezetett – a tenyésztési hatóság által hitelesített – közokirat, amely a tenyésztési programjába befogadott fajtatiszta tenyészállatok tenyésztési adatainak nyilvántartására és igazolására szolgál.
27. Törzskönyvezés: a tenyésztési adatok hiteles gyűjtése, tenyésztési főkönyvben vagy törzskönyvben történő nyilvántartása, feldolgozása, rendszerezése, igazolása és közzététele.”
Az Áttv. 6. §-a akként rendelkezik, hogy „Tenyészállat-kiállítást, -árverést a vonatkozó állat-egészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet, több faj, illetve fajta együttes részvétele esetén az elismert tenyésztő egyesületek (szövetségek) által létrehozott szövetség hozzájárulásával és a tenyésztési hatóság felügyeletével lehet tartani.”
A Ket. 12. § (2) bekezdése értelmében közigazgatási hatósági ügy (a továbbiakban: hatósági ügy): minden olyan ügy, amelyben a közigazgatási hatóság az ügyfelet érintő jogot vagy kötelességet állapít meg, adatot, tényt vagy jogosultságot igazol, hatósági nyilvántartást vezet vagy hatósági ellenőrzést végez; valamint a tevékenység gyakorlásához szükséges nyilvántartásba vétel és a nyilvántartásból való törlés – a fegyelmi és etikai ügyek kivételével – ha törvény valamely tevékenység végzését vagy valamely foglalkozás gyakorlását köztestületi vagy más szervezeti tagsághoz köti.
Mindezekből kitűnik, hogy az Áttv. idézett rendelkezései hatósági ügy intézésére adnak felhatalmazást a közelebbről meg nem jelölt elismert tenyésztő szervezeteknek. 
A Ket. 12. § (3) bekezdésének d) pontja szerint azonban a Ket. alkalmazása szempontjából hatóság a hatósági ügy intézésére hatáskörrel rendelkező „nem közigazgatási feladat ellátására létrehozott egyéb szervezet, köztestület vagy személy, amelyet (akit) törvény vagy törvény felhatalmazása alapján kormányrendelet jogosít fel közigazgatási hatósági jogkör gyakorlására.” 
Az FVMr. 3. § 1. pontja szerint „Elismert ebtenyésztő szervezet: a tenyésztéssel foglalkozó szervezetek közül az adott fajta, illetve gyakorlati szempontok alapján kapcsolódó fajtacsoport tenyésztőinek bíróságon bejegyzett társadalmi szervezete, amely a fajtának a származási országában kialakított szabályozásán alapuló és tagjai által jóváhagyott tenyésztési programot hajt végre, és erre a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) általi elismeréssel jogot szerzett (a továbbiakban: tenyésztő szervezet).” Az egyes elismert tenyésztő szervezetek „elismertségüket” azonban nem törvényben, vagy törvény felhatalmazása alapján kormányrendeletben nyerték, hanem a minisztérium általi elismeréssel. Arra is felhívom a figyelmet, hogy más fajok elismert tenyésztő szervezeteit sem törvény, vagy kormányrendelet jogosította fel közigazgatási hatósági jogkör gyakorlására. Álláspontom szerint a Ket. 12. § (3) bekezdése csak úgy értelmezhető, hogy a törvény, vagy annak felhatalmazása alapján kormányrendelet pontosan meghatározza a közigazgatási hatósági hatáskör gyakorlóját. (Az ezzel ellentétes értelmezés parttalan felhatalmazáshoz vezetne, melynek eredményeként teljességgel átláthatatlanná válna a hatósági jogkört gyakorló szervezetek köre.) Önmagában az, hogy nem közigazgatási feladat ellátására létrehozott egyéb szervezetet, a minisztérium „elismeréssel” hatósági ügy intézésére jogosít fel, a jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okoz. 
b) Az Áttv. 6. §-a szerint tenyészállat-kiállítást, -árverést a vonatkozó állat-egészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet, több faj, illetve fajta együttes részvétele esetén az elismert tenyésztő egyesületek (szövetségek) által létrehozott szövetség hozzájárulásával és a tenyésztési hatóság felügyeletével lehet tartani. 
Az FVMr. 13. § (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy „tenyészeb-kiállítás, -árverés a vonatkozó állat-egészségügyi, közegészségügyi és egyéb előírások megtartásával, csak az elismert tenyésztő szervezet előzetes hozzájárulásával a kinológiai szövetséghez történt bejelentést követően, több fajta részvétele esetén pedig a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulásával […] bejelentés alapján tartható.”
Közigazgatási-eljárásjogi szempontból a „hozzájárulás” és az „előzetes hozzájárulás” jogintézménye önálló közigazgatási döntésként nem értelmezhető, ugyanis az állatkiállítások engedélyezése minden kétséget kizáróan nem a szervezetek hatáskörébe tartozik. (A hozzájárulás jogintézményét a Ket. nem ismeri!) Ha az idézett rendelkezések úgy sem értelmezhetők, hogy jogszabály elrendelte, hogy a tenyészállat-kiállítás engedélyezésére jogosultnak a határozat meghozatala előtt más hatóság állásfoglalását kell beszerezni, ugyanis azt nem „hozzájárulás”-ként, hanem „szakhatósági állásfoglalás”-ként ismeri a közigazgatási eljárásjog. (Ráadásul a szakhatóság állásfoglalását nem az ügyfélnek, hanem az eljáró hatóságnak kell beszereznie.)
A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. „A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. […] Csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények (9/1992. (I. 30.) AB határozat). Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet (75/1995. (XI. 21.) AB határozat).
A jogállamiság és jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága szempontjából. Csak az eljárási normák betartásával működik alkotmányosan a hatósági jogalkalmazás. A jogbiztonság megköveteli a jogszabályok olyan világos és egyértelmű fogalmazását, hogy mindenki, akit érint, tisztában lehessen a jogi helyzettel, ahhoz igazíthassa döntését és magatartását, s számolni tudjon a jogkövetkezményekkel. Ideértendő az is, hogy ki lehessen számítani a jogszabály szerint eljáró más jogalanyok és állami szervek magatartását. 
Az ismertetett szabályozási rendszerből nem derül ki világosan, hogy az elismert tenyésztő szervezet hozzájárulása, illetve előzetes hozzájárulása fogalma alatt pontosan milyen közigazgatási aktusokat kell érteni. Mindez a szabályozás tartalmi bizonytalanságát eredményezi, és ezáltal – a normavilágosság követelményének eleget nem téve – a szabályozás a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz. 
c) Jelenleg az MgSzH területi szervei a tenyészállat-kiállítások engedélyezése során állategészségügyi szakhatósági jogkörben vesznek részt (Áütv. 14. § (9) bekezdés c) pontja). Az FVMr. szerint a tenyészeb-kiállítás engedélyezési eljárásban a tenyésztési hatóság (MgSzH Központ) szakhatóságként jár el. Vagyis ugyanazon szerv különböző szervezeti egységei ugyanazon közigazgatási ügyben külön-külön szakhatóságként működnek közre. Úgy vélem, hogy a helyzet fonáksága szembetűnő, az eljárás időszerű befejezését késlelteti, bonyolultsága miatt pedig a jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozza.
7. Tudomásom szerint az elismert tenyésztő szervezetek, valamint a kinológiai szövetség és a MEOE-hoz, valamint MKSZ-hez hasonló, tenyésztő szervezetként el nem ismert szervezetek viszonya hosszú ideje nem nevezhető felhőtlennek, így kétségesnek tartom, hogy az elismert tenyésztő szervezetek és a kinológiai szövetség tárgyilagosan tudná a tenyészeb-kiállítások megtartásához szükséges előzetes hozzájárulást megadni. A Ket. 42. § (3) bekezdése pedig egyértelműen akként rendelkezik, hogy „az eljárásban nem vehet részt ügyintézőként az, akitől nem várható el az ügy tárgyilagos megítélése”! Ilyen helyzetben pedig fennáll az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság veszélye is.
Az ombudsmani kérdésre adott miniszteri válasz ellenére sem egyértelmű számomra, hogy a tenyészeb kiállítások megrendezéséhez szükséges előzetes tenyésztőszervezeti hozzájárulás megtagadása ellen biztosított-e a megfelelő és időszerű jogorvoslat lehetősége. A minisztertől kapott – fentiekben idézett – tájékoztatás ugyanis a következők szerint alapvetően téves közigazgatási eljárásjogi érvelést tartalmaz: 
a.) a szakhatóság szemben a miniszteri válasz 5. oldal 5. pontjában foglaltakkal a Ket. 45. § (1) bekezdése értelmében nem hoz határozatot, a szakhatóság hozzájárulását, a hozzájárulása megtagadását, az egyedi szakhatósági előírást vagy feltételt (a továbbiakban együtt: szakhatósági állásfoglalás), valamint ezek indokolását az ügyben érdemi döntésre jogosult hatóság – a közreműködő szakhatóság megnevezésével – határozatába foglalja;
b.) a szakhatósági állásfoglalás ellen – szemben a miniszteri válasszal – külön fellebbezésnek nincs helye, az ügyfél a határozat ellen irányuló fellebbezés keretében gyakorolhatja az ezzel kapcsolatos jogorvoslati jogát; 
c.) az előzetes hozzájárulás megadásának jogosultja nem a tenyésztési hatóság, hanem az FVMr. 13. §-a szerint az elismert tenyésztő szervezet vagy a kinológiai szövetség.
A miniszteri válasz nem tartalmazott azonban arra vonatkozó tájékoztatást, hogy az elismert tenyésztő szervezet, vagy a kinológiai szövetség hozzájárulásának megtagadása (elmaradása) esetén biztosított-e bármiféle jogorvoslat lehetősége. (Sem az Áttv., sem pedig az FVMr. nem tartalmaz rendelkezést az elismert tenyésztő szervezet, vagy a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulása esetleges – az ismert helyzetben azonban meglehetősen valószínű – megtagadásának esetére.) Mindezekre tekintettel, a tenyészeb kiállítások megrendezésének engedélyezésére irányuló eljárásban az elismert tenyésztő szervezet, vagy a kinológiai szövetség előzetes hozzájárulása tekintetében fennáll a jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélye.
Amennyiben az MgSzH Központ – a miniszteri válaszban foglaltak szerint – szakhatóságként eljárva, valóban közigazgatási határozatot hoz, elvonja az engedélyező hatóság hatáskörét, ezzel pedig, a jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okoz.
8. Amint azt az előbbiekben kifejtettem, a fajtatiszta ebek tenyésztésének és teljesítményértékelésének (a vadászkutyák kivételével) szabályozása – az általam ismert európai országokban – a hagyományosan társadalmi szervezetek önszabályozásával történik. Az elmúlt mintegy húsz év alatt megszámlálhatatlanul sok munkaórát fordított a magyar államapparátus (ideértve az Alkotmánybíróságot, a bíróságokat, az ügyészséget, országgyűlési képviselőket, valamint a FVM-et is) az ebtenyésztéssel foglalkozó társadalmi szervezetek egymás közötti, valamint belső viszonyainak külső rendezésével (az OBH 5466/2007. sz. beadvány előterjesztője a különféle ebtenyésztéssel foglalkozó szervezetek közötti vitarendezésbe kívánta a minisztert, a Legfőbb Ügyészséget, a Legfelsőbb Bíróság elnökét és a miniszterelnököt is bevonni.). Ugyanakkor, álláspontom szerint, a fajtatiszta ebek tenyésztésével kapcsolatban nincs olyan állami feladat, amely jogszabályi rendezést igényelne. A felhasználás céljához képest differenciáltan elképzelhetőnek tartom, hogy egyes fajtatiszta ebek (így a vadászkutyák, vakvezető- és jelzőkutyák, rendőrségi-, kereső- és mentőkutyák, vagy éppen – fajtagazda országként – a magyar fajták) tenyésztése során van olyan indok, amely szükségessé teheti jogszabály megalkotását, de a generális szabályozást szükségtelennek tartom. Szemben az Áttv. hatálya alá tartozó haszonállat-fajok tenyésztésével (e körben teljesnek mondható a harmonizáció), a külföldi szabályozás jellemzően egyáltalán nem rendezi az ebtörzskönyv vezetésének szabályait sem. 
A fajtatiszta ebek tenyésztését azonban – szemben a haszonállat-tenyésztéssel – olyan marginális kérdésnek tartom, amely – hasonlóan az európai államok gyakorlatához – nem igényel állami tenyésztési szabályozást. Mindezek alapján úgy vélem, hogy az állami szabályozásnak nem a tenyésztési szabályokra, hanem legfeljebb az ebtenyésztés tárgyi és szakmai feltételeinek meghatározására kellene kiterjednie. (Abban a nem várt esetben, ha a húscélú, vagy feldolgozóipari alapanyag-célú kutyatenyésztés a sertés- és szarvasmarha tenyésztéshez hasonló jelentőségre tenne szert, természetesen indokolt lehet a szabályozás kiterjesztése. Mindaddig azonban, amíg erre nem kerül sor, az állam indokolatlanul tesz szert többletfeladatokra az ilyen szabályozással.)
9. Indokolt rámutatni arra is, hogy az FVMr.-t a miniszter az Áttv. 49. § (1) bekezdésének a) 7-8. pontjaiban valamint a vad védelméről, a vadgazdálkodásról, valamint a vadászatról szóló 1996. évi LV. törvény 67. § (5) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján hozta. Ennek megfelelően tehát a felhatalmazás arra vonatkozott, hogy meghatározza a fajtaelismerés rendjét, a tenyésztő szervezetkénti elismerésnek, az elismerés felfüggesztésének és visszavonásának szabályait, valamint a vadászkutya fajtacsoport tenyésztésének, nyilvántartásának, teljesítményvizsgálatának és használatának részletes szabályait a miniszter rendeletben állapítja meg. A fajtaelismerés szabályait az FVMr. nem is érinti, azonban a rendelet jelentős része (így különösen a kiállítások előzetes bejelentése) kívül esik a tenyésztő szervezetekre, valamint a vadászkutya fajtacsoportra vonatkozó szabályok megalkotására kapott felhatalmazás kapott felhatalmazás keretein is.
Az FVMr. az egyes fogalmakat az Áttv.-ben foglaltaktól eltérően, azokat lényegesen leszűkítve (így – a teljesség igénye nélkül – különösen: teljesítményvizsgálat, tenyésztő szervezet, törzskönyv fogalma) használ; vagy az Áttv.-ben meghatározott feltételeket – erre vonatkozó kifejezett felhatalmazás nélkül – továbbiakkal egészíti ki (tenyészeb-kiállítás megtartása), a tenyésztő szervezet feladatait a törvényi szabályozásnál szélesebb határozza meg (a zárt felsorolást kiegészíti). A tenyésztő szervezetként történő elismerés szabályai pedig ellentétesek az Áttv.-ben leírtakkal. Mindezekkel kapcsolatban fel kell hívni a figyelmet arra is, hogy ha a törvény taxative megjelölt tárgykörök további részletszabályozására hatalmazza fel a minisztert, akkor az köteles a felhatalmazás keretei között maradni. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint formai alkotmánysértés állapítható meg akkor, ha a jogszabályi hierarchia Jat.-ban meghatározott rendje sérül (jelen esetben: az Áttv.-ben meghatározottakkal ellentétes szabály) [összefoglalóan pl.: 2/2002. (I. 25.) AB határozat, ABH 2002, 41, 56.]. A végrehajtási jellegű jogszabályokkal kapcsolatban pedig az Alkotmánybíróság úgy foglalt állást, hogy azok: „[...] az alapszabály keretei között – elsősorban olyan részletes szabályokat állapítanak meg, amelyek elősegítik az alapszabály rendelkezéseinek a gyakorlati megvalósulását, értelmezik az alapszabályban használt fogalmakat. A felhatalmazás kereteinek túllépése – a jogforrási hierarchia rendjének megsértésén keresztül – alkotmányellenességet eredményez.” [19/1993. (III. 27.) AB határozat, ABH 1993, 431, 432-433.] Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy az FVMr. alkalmazása során – az Áttv.-vel ellentétes, azt egyes esetekben indokolatlanul leszűkítő, vagy éppen kiterjesztő rendelkezései miatt – alkalmas lehet arra, hogy a jogállamiság elvével, az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.
10. Az OBH 5466/2007. sz. beadvány érintette, hogy tudomása szerint a Magyarországon született német juhászkutya almokat – a hatályos szabályozás ellenére – Németországban fogják törzskönyveztetni, és ott kiállított származási igazolással látják el. Ezzel kapcsolatban indokolt megjegyezni, hogy a Juhászkutya Egyesületek Világuniója Egyesület („Weltunion der Schäferhundvereine (WUSV), e.V.”, a továbbiakban: WUSV) alapszabálya 12. § (1) bekezdés 1. b) pontja szerint a tagegyesületek kötelesek „Elismerni az SV,2 mint a fajta anyaországának német juhászkutya törzskönyvét és körkönyvét, továbbá a német juhászkutya tenyésztését az SV előírásai alapján folytató országok és tagegyesületek törzskönyveit és körkönyveit; A kölcsönös elismerés mindenesetre magában foglalja a valamennyi, az SV által elismert törzs- és körkönyv elismerését. Ez független az FCI-hez nem tartozó kinológiai szervezetek elismerésétől; távlati célként törekedni kell egy közös, a kinológiai világszervezetek által elismert törzskönyv létrehozására”3 (A WUSV-nak két magyar egyesület, a MEOE és a Magyarországi Német Juhászkutya Klub – amelyet az FVM tenyésztőszervezetként elismert – is tagja.) Úgy vélem, hogy hazai szabályozással egy külföldi társadalmi szervezet eljárását (mely almot jegyez fel a saját törzskönyvébe, milyen származási igazolást állít ki) nem lehet jogszerűen az egyesülési joggal összefüggő visszásság veszélye nélkül befolyásolni.
Távol áll tőlem, hogy társadalmi szervezetek autonómiáját megsértsem, azok működésébe beavatkozzak, azonban a kialakult helyzetben indokolt, hogy az alábbiakra is felhívjam a figyelmet:
Amint azt az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese OBH 4335/2003. sz. jelentésében is kifejtette, „az FCI-n kívül több szervezet is foglalkozik az ebtenyésztés nemzetközi szervezésével. Így például – a teljesség igénye nélkül – az Organisation Kynologie International (OKI), a Deutsche Hundesport Union (DHSU) magát nemzetközileg tevékenykedő ernyősszervezetként határozza meg, az Allgemeiner Verein für Rasse- und Gebrauchshunde (AVRG e.V.), amely egyébként nem államilag elismert (magán)törzskönyvezést is folytat, továbbá a United kennel Clubs International (UCI) – amelynek honlapja szerint tagja a Magyar Kutyabarátok és Tenyésztők Klubja is –, az UCI-Union Cynologie International eV, valamint az Alliance Cynologie International e. V. Mindezek alapján […] belátható egyrészt, hogy a nemzetközi kinológiai szervezetek teljesen önkéntesen jöttek, illetve napjainkban is jönnek létre, és nagy részük megköveteli a tagjai által kiadott származási igazolásokat. Másfelől […], hogy az ebtenyésztés tipikusan a civil szférához köthető tevékenység, azzal kapcsolatban az egyes államok hatóságai – ismereteim szerint kivétel nélkül – kizárólag állategészségügyi és állatvédelmi feladatokat látnak el. Megjegyzem, van példa arra is, hogy az állam feladatot telepített egy kinológiai szervezetre, ám az jellemzően az ebek (nem pusztán tenyész-, de nem is csak a fajtatiszta ebek) nyilvántartásával kapcsolatos feladat.”
Az sem jellemző, hogy egyes államok a területükön működő ebtenyésztéssel foglalkozó társadalmi (ernyő)szervezetek közül egyeseket – bármennyire is szakmai szempontok alapján – kiválasztanának, és a többieknek ilyen jellegű tevékenységét megtiltanák. (Ugyan nem jellemző, mégsem példa nélküli: 1935-ben egy kivétellel valamennyi németországi ebtenyésztő egyesületet feloszlatták, dokumentumaikat és törzskönyveiket át kellett adniuk az egyetlenként fennmaradó egyesületnek.)
A miniszter egy országgyűlési képviselő írásbeli kérdésére adott, az ebtenyésztéssel foglalkozó szervezetek jogi helyzetét ismertető írásbeli válaszában kifejtette, hogy „nehézséget jelent ugyanakkor a kutyatenyésztés ,jogszerű működésének helyreállításában, hogy a fajtatiszta kutyák tenyésztésében nemzetközi szinten Ez azért is fontos, mert az FCI törzskönyv kiállítása szinte az egyetlen olyan bevételi forrás amely fedezetet nyújthat a tenyésztő szervezetek működésére. Az elmúlt időszakban bebizonyosodott, hogy ennek hiányában a jogszerűen működő, az FVM áltat elismert tenyésztő szervezetek nem tudnak megfelelő színvonalú munkát végezni, nem tudják társadalmi bázisukat sem megtartani.
A. hazai kutyatenyésztés érdekeire tekintettel, kezdeményezésünkre tárgyalóasztalhoz ültek magyarországi kutyatenyésztő szervezetek képviselői. A cél az, hogy közösen igyekezzenek olyan megoldást találni a hazai kutyatenyésztői szervezeti struktúrára és tenyésztői tevékenységre, amely megfelel mind az állattenyésztési szakma alapszabályainak, mind pedig a Legfelsőbb Bíróság által deklarált jogai alapvetéseknek.
Ugyanakkor ennek a szervezetnek rendelkeznie kell az FCI elismerésével és az általa delegált jogosítványokkal is. Ebben részünkről mindezi szakmai segítséget megkapnak az érdekeltek.”4
Meggyőződésem, hogy sem a MEOE feloszlatása, sem pedig a fajtatiszta ebek tenyésztésére vonatkozó jogszabályok megváltozása nem oldaná meg az ebtenyésztésben felgyülemlett évtizedes konfliktusokat. A kialakult – az ebtenyésztés fejlődését egyáltalán nem előmozdító, egyúttal pedig tarthatatlan – helyzetre kizárólag az ebtenyésztéssel foglalkozó szervezetek komoly és önkéntes tárgyalása nyomán létrejövő kompromisszum jelenthet megnyugtató megoldást. Az elmúlt mintegy húsz év tapasztalatai azt erősítik, hogy a kérdést pusztán jogi eszközökkel megnyugtatóan nem lehet közmegelégedésre rendezni. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a miniszter eljárása azzal, hogy az ebtenyésztéssel foglalkozó társadalmi szervezetek közötti tárgyalások megkezdését kezdeményezte nem okozott az egyesülési joggal összefüggő visszásságot.
11. Fel kívánom hívni a figyelmet arra, hogy a fajtatiszta ebek tenyésztésével kapcsolatban – az FVMr. hatálybalépése óta is – rendszeresen aggasztó hírek látnak napvilágot, amelyek szerint változatlanul működnek az ún. „kutyagyárak”, ahol az alapvető állatvédelmi és állategészségügyi szabályok megsértésével nem a szó hagyományos értelmében vett ebtenyésztés, hanem nagyüzemi szaporítás folyik. (A kérdésre külön felhívta a figyelmemet az OBH 5466/2007. sz. beadvány is!) Az itt született kölyköket – nagy elhullási veszteséggel – tömegesen szállítják külföldre. (A híradások szerint hamis, hamisított, vagy valótlan tartalmú okiratokkal.). Megjegyzem, hogy mégha alkotmányosan indokolható (szükséges) is lenne a fajtatiszta ebek tenyésztésének állami szabályozása, kimondható, hogy a hatályos tenyésztési szabályozás alkalmatlan a „kutyagyárak” és a tömeges illegális kutya-export visszaszorítására.
Míg – és ezt jelentésemben eddig kifejtettek is alátámasztják – a helyi önkormányzatok szigorú állattartási rendeletekkel szabályozzák (sok esetben rendkívüli részletességgel) az ebtartás feltételeit, annak megszegéséért különféle szankciókat helyeznek kilátásba, addig másutt, mások megfelelő törvényi szabályozás és határozott hatósági fellépés zavartalanul folytathatják zűrzavaros „genetikai kísérleteiket” (pl.: a soproni „ebtenyésztő-telep” ügye), vagy „termelhetnek kölyökkutyákat kilóra”. 
Mindezek alapján szükséges lehet az Ávtv.-ben kapott – esetleg kiegészítésre, pontosításra szoruló – felhatalmazás alapján olyan végrehajtási rendelet megalkotása, amely a tömeges kutyatartás és az ebtenyésztés állatvédelmi követelményeit (pl.: az ebtenyészet létesítése, a tenyészállatok elhelyezése, mozgatására, anyaállatok fedeztetési gyakorisága) meghatározná. (Megjegyzem azonban, hogy az e pontban jelzett problémák jelentős részét az állatvédelmi bírságról 244/1998. (XII. 31.) Korm. rendelet alapján a jegyző és az MgSzH mint állategészségügyi hatóság állatvédelmi hatósági jogkörében eljárva – bírság kiszabásával –, valamint a Korm. rend. rendelkezései alapján a jegyző – meghatározott cselekmény végzésére, tűrésére vagy abbahagyására kötelezéssel, állattartás korlátozásával, megtiltásával – a jelenlegi szabályozás mellett is orvosolni tudná.)
12. Az általános helyettes OBH 4335/2003. sz. ügyben szerzett tapasztalatai arra indítottak, hogy nyomatékosan és külön is felhívjam a figyelmet a következőkre:
Vizsgálatom során kizárólag a jelentésemben megjelölt hatóságok (jegyzők, polgármesterek, képviselő-testületek, FVM, MgSzH) eljárását vizsgáltam, és megállapításaim is e szervek eljárásával kapcsolatosak. Ennek megfelelően, nem vizsgáltam az egyes ebtenyésztéssel foglalkozó társadalmi szervezetek eljárását és működését, a közöttük folyamatban lévő vitás ügyeket, valamint az érintett társadalmi szervezetek az Obtv. 29. § (2) bekezdésben megjelölt, hatáskörömbe nem tartozó szervezetek (bíróság, ügyészség) előtt folyamatban lévő és korábban folyamatban volt eljárásait. Mindezekre tekintettel megállapításaim nem vonatkoznak az egyes társadalmi szervezetek működésének jogszerű, vagy jogszerűtlen voltára, és nem jelentenek döntést sem az egyes társadalmi szervezetek között fennálló vitás ügyekben vagy a folyamatban lévő, illetve folyamatban volt polgári peres és nemperes, valamint ügyészségi eljárásokban.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megszüntetése és megelőzése érdekében,
1. Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján felhívom az önkormányzati és területfejlesztési miniszter útján valamennyi helyi önkormányzat képviselő-testületének figyelmét arra, hogy fordítsanak különös gondot arra, hogy állattartási rendeleteik – az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlatából megismerhető szempontok szerint – ne tartalmazzanak alkotmányellenes rendelkezéseket.
2. Az Obtv. 20. § (1) felkérem valamennyi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a törvényességi ellenőrzés során fordítsanak kiemelt figyelmet az állattartásról, illetve ebtartásról szóló helyi önkormányzati rendeletek tartalmának vizsgálatára, szükség esetén pedig az Ötv. 99. § (1) bekezdésének megfelelően – határidő tűzésével – hívják fel az érintettet a törvénysértés megszüntetésére. 
3. Az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a földművelésügyi és vidékfejlesztési minisztert arra, hogy vizsgálja meg olyan végrehajtási rendelet megalkotásának lehetőségét, amely a tömeges kutyatartás és az ebtenyésztés állatvédelmi követelményeit (pl.: az ebtenyészet létesítése, a tenyészállatok elhelyezése, mozgatására, anyaállatok fedeztetési gyakorisága) meghatározná. Szükség esetén pedig ennek érdekében a Kormány útján tegyen javaslatot állatok védelméről és kíméletéről 1998. évi XXVIII. törvényben kapott felhatalmazás kiegészítésére, vagy pontosításra.
4. Tekintettel arra, hogy a jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok jelentős része döntően a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendelet fölösleges, és nem egyértelmű rendelkezéseire vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében, az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszternek, hogy a 64/1998. (XII. 31.) FVM rendeletet helyezze hatályon kívül. Egyúttal biztosítsa, hogy az ebkiállítások, tenyészszemlék stb. tartását kizárólag közegészségügyi, állategészségügyi és állatvédelmi (állatjóléti) okokból lehessen korlátozni.

Budapest, 2007. december 13.
Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Más néven: „általános racionalitási teszt” vagy „ésszerű indok követelménye”
2 Verein für Deutsche Schäferhunde (SV) e.V.
3 „Anerkennung des Zuchtbuches für Deutsche Schäferhunde (SZ) und des Körbuches des SV als Mutterland der Rasse sowie der Zucht- und Körbücher jener Länder und Mitgliedsvereine, die die Zucht des Deutschen Schäferhundes auf der Grundlage der Vorgaben des SV betreiben; Die gegenseitige Anerkennung umfasst jedenfalls alle Zucht- und Körbücher, die vom SV anerkannt werden. Dies unbeschadet der Anerkennung durch kynologische Organisationen, die nicht der FCI angehören; als Fernziel wird die Erstellung eines gemeinsamen Zuchtbuches angestrebt, das die Akzeptanz der kynologischen Weltorganisationen besitzt;”
4 K/3375. számon benyújtott, „Hogyan kíván érvényt szerezni a jogszabályoknak és a bírósági ítéleteknek?” című írásbeli kérdésre adott válasz