Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2832/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
A vizsgálat megindítása
A Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben fogva tartott panaszos beadványában az ellene folytatott fegyelmi eljárásokat, illetve ezek során a fegyelmi elkülönítését sérelmezte. 
Az ügyben az országgyűlési biztos általános helyettese alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendelt el, melynek keretében – a fegyelmi iratok megküldése érdekében – megkereste a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön parancsnokát.

Érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni.

Megállapított tényállás
A kapott tájékoztatás és a megküldött iratok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg: A fogvatartott panaszost 2007. március 1-jétől március 14-ig – zárkatársainak hamis tanúzásra való rábírása miatt folytatott fegyelmi eljárásban – elkülönítették. A március 14-én meghozott, 2007/309. számú első fokú fegyelmi határozat szerint a fogvatartott elkövette a fegyelmi vétséget, ezért tíz nap magánelzárással sújtották. A fogvatartott fellebbezése nyomán a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság (a továbbiakban: bíróság) bv. bírója 2007. március 30-án tárgyalást tartott, és – az elítélt tagadásával szemben a zárkatársainak a vallomása, ill. nyilatkozata alapján – helybenhagyta az első fokú határozatot. A magánelzárást március 30. és április 9. között végrehajtották.
2007. március 25-én a fogvatartott jelezte, hogy a szinten több embertől tart, és a zárkatársaival sem jön ki, ezért határozottan megtagadta a zárkában tartózkodást. Azonnal elrendelték az elkülönítését, amit március 30-án – a magánelzárás végrehajtására tekintettel – szüntettek meg. Személyzet utasítása végrehajtásának megtagadása miatt 2007. április 5-én – a 2007/430. számú fegyelmi határozatban – öt nap magánelzárással sújtották a fogvatartottat, aki a fegyelmi vétség elkövetését elismerte. Védekezésében ugyanakkor előadta, hogy azért tagadta meg a zárkában való tartózkodást, mert az egyik társa dohányzott, és kijelentette, hogy takarodjon a zárkából. Egy másik fogvatartott társa szintén kijelentette, hogy el kell takarodnia a zárkából. Az eljárás során a fogvatartott zárkatársait nem hallgatták meg, és – az elítélt nyilatkozatán kívül – semmilyen egyéb bizonyítékot nem szereztek be.
Az illetékes bíróság bv. bírója a bv. intézetben, 2005. május 15-én tartott meghallgatást követően helybenhagyta az első fokú határozatot. Az indokolás szerint az elítélt vallomása és a fegyelmi eljárás okirati bizonyítékai alapján a fogvatartott védekezését nem fogadta el. „Kétséget kizáróan megállapítható ugyanis, hogy az elhelyezés ’ismételt’ megtagadásával az elítélt ’újólag’ szembeszegült az őrszemélyzet utasításával.” A bíróság másodfokú tanácsa 2007. június 4-én kelt végzésében szintén helybenhagyta a korábbi döntéseket. A magánelzárást június 5. és 10. között végrehajtották.
2007. április 9-én – az első ügyben kiszabott magánelzárás végrehajtását követően – újból elrendelték a fogvatartott fegyelmi elkülönítését, mert határozottan megtagadta a szintre való kihelyezését. Az elkülönítést április 19-én, az első fokú eljárás befejezésekor szüntették meg, és a 2007/514. számú fegyelmi határozatban tíz nap magánelzárással sújtották a fogvatartottat. Az elítélt a kivizsgálás során nem volt hajlandó nyilatkozni, az iratok aláírását is megtagadta; egyéb bizonyítást pedig nem folytattak le. A bv. bíró az intézetben, 2007. május 15-én tartott meghallgatás után az első fokú határozatot helybenhagyta. A meghallgatás során a fogvatartott kijelentette, hogy az utasítást azért tagadta meg, mert olyan zárkába akarták tenni, ahol mások dohányoznak, és ez őt zavarja. Mindemellett leendő zárkatársaitól is tart, ezért inkább vállalja a magánzárkát is. A bv. bíró a védekezését nem fogadta el, „kétséget kizáróan megállapítható ugyanis, hogy az elhelyezés megtagadásával az elítélt önkényesen szembeszegült az őrszemélyzet utasításával, ezzel kívánva elérni akaratának érvényesülését.” A másodfokú bíróság június 4-én ugyancsak helybenhagyta a korábbi döntéseket. A magánelzárást 2007. május 18. és 28. között hajtották végre. 
2007. április 19-én – a korábbi elkülönítés megszüntetése után – a fogvatartottat újból elkülönítették, mert ismét megtagadta a szintre való kihelyezését. Az elkülönítést május 4-én szüntették meg, ekkor első fokon 20 nap magánelzárással sújtották a fogvatartottat, aki a kivizsgálás során nem volt hajlandó nyilatkozni (2007/547. számú ügy). A bv. bíró 2007. június 5-én kelt végzésében az első fokú határozatot helybenhagyta. Az indokolás szerint „az elítélt a cselekmény elkövetését elismerte, azonban bűnösségét vitatja. Védekezésében arra hivatkozik, hogy ő nem dohányzó és egy dohányzó elítélttel akarják egy zárkába helyezni. Védekezése nem fogadható el.” A magánelzárást június 10. és 25. ill. – megszakítást követően – június 30. és július 5. között hajtották végre.
2007. május 4-én – a korábbi elkülönítés megszüntetése után – ismételten elkülönítették, mert megtagadta a zárkában való tartózkodást (2007/700. számú ügy). Május 17-én – az elkülönítés megszüntetésével egyidejűleg – 10 nap magánelzárással sújtották az elítéltet, aki a kivizsgálás során továbbra sem volt hajlandó nyilatkozni. A bv. bíró június 13-án helybenhagyta az első fokú határozatot. A fenyítést július 5. és 15. között végrehajtották.

A vizsgálat megállapításai
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bek. alapján az országgyűlési biztos akkor járhat el, ha a panaszost valamely hatóság ill. közszolgáltató eljárása vagy mulasztása miatt alkotmányos jogával összefüggő sérelem érte, feltéve, hogy a rendelkezésére álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket kimerítette. Az Obtv. 29. § (2) bek. e, pontja értelmében ugyanakkor a bíróság nem tekinthető hatóságnak, ezért a bíróságok eljárásának, döntéseinek a vizsgálatára nem terjed ki az országgyűlési biztos hatásköre. A fegyelmi ügyekben a bíróság által hozott döntéseket ennélfogva nem bírálhatom felül.
A fegyelmi elkülönítések jogszerűségének vizsgálatára azonban hatáskörrel rendelkezem.
Az OBH 2597/2004. és az OBH 5229/2004. számú ügyekben a fogvatartottak fegyelmi elkülönítése kapcsán az országgyűlési biztos általános helyettese alkotmányos jogokat érintő visszásságot állapított meg a Fővárosi Bv. Intézet, illetve a Márianosztrai Fegyház és Börtön eljárásával összefüggésben. A 11/1996. (X. 15.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) 11. § (1) bek. szerint fegyelmi ügyben a fogvatartott elkülönítése akkor rendelhető el, ha elhelyezésének megváltoztatása a fegyelmi felelősség tisztázása érdekében indokolt. A fegyelmi elkülönítés alatt a fogvatartott nem érintkezhet a fegyelmi vétség többi elkövetőjével, a tanúkkal és a sértettekkel, a Bv. tvr.-ben meghatározott jogai azonban nem korlátozhatók.
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 143. § (2) bek. értelmében, ha az elítélt elkülönítése a fegyelmi eljárással összefüggésben szükséges, az elkülönítésre a fegyelmi zárkát is igénybe lehet venni, de ilyenkor a fegyelmi zárkát el kell látni a zárka általános felszerelési tárgyaival. A fenti ügyekben vizsgált bv. intézetekben a fegyelmi elkülönítésre kijelölt zárkák nem feleltek meg a jogszabályi előírásoknak, ugyanis azokat nem látták el az általános berendezési tárgyakkal. A fegyelmi elkülönítés nem azonos a magánelzárás fenyítéssel, amit kizárólag fegyelmi zárkában lehet végrehajtani. A fegyelmi elkülönítés céljára nemcsak a fegyelmi zárka vehető igénybe, a fogvatartott – a többi elkövetőtől, sértettől, tanútól való elkülönítése érdekében – más zárkába is áthelyezhető. 
Az országos parancsnok 2005-ben elfogadta az általános helyettes ajánlását, és körlevelet adott ki a fegyelmi elkülönítések jogszerű végrehajtására.
A Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben a panaszos fegyelmi elkülönítése során minden esetben kiállítottak egy iratot a „fegyelmi elkülönítéskor alkalmazható korlátozó intézkedésekről”. A dokumentum szerint a fegyelmi elkülönítésben levő fogvatartottal szemben – a 11/1996. (X. 15.) IM rendelet és a 0289/1996. OP intézkedés 12. pont c, d, bekezdése alapján – különböző korlátozó intézkedések rendelhetők el: a./ az intézet területén engedéllyel és felügyelettel mozoghat, zárkáját zárva kell tartani; b./ látogatóját biztonsági beszélőfülkében fogadhatja; c./ az elítéltek öntevékeny szervezetében nem vehet részt; d./ az intézet csoportos művelődési, sportolási és szabadidő eltöltésének lehetőségeit nem veheti igénybe, önképzést folytathat; e./ tanórákon, foglalkozásokon nem vehet részt; f./ egyházi, vallási rendezvényeken nem vehet részt; g./ munkahelyén nem jelenhet meg; h./ soros telefonáláson nem vehet részt.
A bv. intézetekben a fogvatartottak fegyelmi ügyeinek intézéséről szóló 0289/1996. OP intézkedés 12. pontja kimondja, hogy „a rendelet 11. § (1) bek. alkalmazásakor a fegyelmi jogkör gyakorlója meghatározza az elkülönítés idejét, helyét, az intézeten belüli mozgás korlátozását, valamint egyéb korlátozásokat: tanórákon, foglalkozásokon való részvételtől eltiltás; egyes közös sport, kulturális vagy egyházi, vallási rendezvényeken való megjelenéstől eltiltás; munkahelyen történő megjelenéstől eltiltás.”
A fogvatartottal szemben a fegyelmi elkülönítései során – a fentiek alapján – különböző jogkorlátozó intézkedéseket rendeltek el: a 2007/309. számú fegyelmi ügyben az a./ - g./ pontban megjelölt intézkedéseket, elrendelték továbbá a mozgatása során két fogvatartott társától való elkülönítését; a 2007/430. számú fegyelmi ügyben az a./ - g./ pontban foglalt intézkedéseket; a 2007/514. számú ügyben az a./ - f./ és a h./ pontban megjelölt intézkedéseket; a 2007/547. számú ügyben az a./ ill. a c./ - h./ pontokban felsorolt intézkedéseket; a 2007/7000. számú ügyben az a./ - g./ pontban meghatározott intézkedéseket.
Az IM rendelet 11. § (1) bek. egyértelműen rögzíti, hogy a fegyelmi elkülönítés során a fogvatartott Bv. tvr.-ben meghatározott jogai nem korlátozhatók. A hivatkozott OP intézkedés, valamint a bv. intézetben dokumentáltan folytatott gyakorlat – még súlyosabb mértékben – ugyanakkor a fogvatartott jogainak a jogellenes korlátozását írja elő, ill. eredményezi. 
Hangsúlyozom, hogy a fegyelmi elkülönítés nem azonos a magánelzárás fenyítéssel. Az elkülönítés nem lehet előrehozott büntetés, a célja éppen a fegyelmi felelősség tisztázása, melynek megállapítása esetén a fogvatartott magánelzárással sújtható. A magánelzárással sújtott fogvatartott egyes jogainak a korlátozását a Bv. tvr. 42. § (6) bek. tartalmazza. Az IM rendelet a fogvatartottnak a fegyelmi vétség többi elkövetőjétől, a tanúktól és a sértettektől való elkülönítését teszi lehetővé. Az elkülönítés alakszerűtlen formában, határozat nélkül alkalmazott intézkedés, amit a fegyelmi jogkör gyakorlója vagy az őrparancsnok rendelhet el.
Az első esetben – zárkatársainak hamis tanúzásra való rábírása miatt folytatott eljárásban – a fogvatartott panaszos elkülönítése jogszerű volt, a többi esetben viszont nem. (A fogvatartott 2007. március 1-jétől 14-ig, ill. március 25-től 30-ig, valamint április 9-től május 17-ig fegyelmi elkülönítésben volt; március 30. és április 9. között, továbbá május 18-tól – kisebb megszakításokkal – július 15-ig a magánelzárás fenyítéseit töltötte.). A fegyelmi eljárások során meg sem kísérelték tisztázni a zárkamegtagadás okát, ill. a fogvatartott állításainak valóságalapját, és ennek függvényében esetlegesen más elhelyezést biztosítani a számára.
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a bv. intézet eljárása – a fegyelmi eljárás során elkülönített fogvatartottal szemben a jogkorlátozó intézkedések alkalmazásának önkényes elrendelése – súlyos visszásságot okozott a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben; emellett a jogkorlátozó elkülönítés sorozatos, ok nélküli elrendelése felveti az embertelen bánásmód, ill. büntetés lehetőségét is.

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében foglalt jogommal élve – a fegyelmi elkülönítések végrehajtásával kapcsolatban visszatérően felmerülő visszásságok orvoslása érdekében – ajánlást teszek a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának, hogy ismételten vizsgálja meg valamennyi bv. intézetben a fegyelmi elkülönítések végrehajtásának gyakorlatát, és utasítsa a bv. intézetek parancsnokait az elkülönítés végrehajtására vonatkozó jogszabályok maradéktalan betartására és a jogkorlátozó intézkedések megszüntetésére.
Az Obtv. 25. §-a alapján – a Bv. tvr.-ben meghatározott fogvatartotti jogok érvényesülésének biztosítása érdekében – javaslom a bv. országos parancsnokának a 0289/1996. OP intézkedés módosítását a 11/1996. (X. 15.) IM rendelet előírásainak megfelelően.
A feltárt visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében javaslom továbbá az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy a fegyelmi elkülönítések elrendelése ellen – az IM rendelet módosításával – biztosítson önálló jogorvoslatot a fogvatartottak számára.

Budapest, 2007. október 19.

Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak: a) az Országgyűlés; b) a köztársasági elnök; c) az Alkotmánybíróság; d) az Állami Számvevőszék; e) a bíróság; f) az ügyészség, kivéve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.)
7/B. § (1) Az elítéltnek a büntetés-végrehajtási intézet magánelzárás fenyítést kiszabó határozata elleni fellebbezését a büntetés-végrehajtási bíró az iratnak a hozzá érkezésétől számított öt napon belül bírálja el. (2) A büntetés-végrehajtási bíró végzése elleni fellebbezésnek a fenyítés végrehajtására nincs halasztó hatálya. A fellebbezést az érkezéstől számított öt napon belül kell elbírálni. (3) A bűnügyi költséget az állam viseli.
21. § (1) Az elítélt emberi méltóságát tiszteletben kell tartani, nem lehet őt kínzásnak alávetni, kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmódban részesíteni, rajta orvosi kísérletet vagy a beleegyezése nélkül tudományos vizsgálatot vagy kísérletet végezni.
33. § (1) Az elítélt köteles – különösen – a) a szabadságvesztést a büntetés-végrehajtási szervek által meghatározott helyen tölteni; c) a büntetés-végrehajtás rendjét, biztonsági és higiéniai követelményeit megtartani, a kapott utasításokat teljesíteni;
36. § (1) Az elítélt jogosult a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra; b) a hozzátartozóival, valamint az általa megjelölt és a büntetés-végrehajtási intézet által engedélyezett személyekkel való levelezésre, a levelek gyakorisága és terjedelme nem korlátozott; c) legalább havonként látogató fogadására; ha a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága indokolja, az elítélt rácson keresztül beszélhet a látogatóval; d) társadalmilag hasznos munka végzésére, a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemre, munkavédelemre; e) a nők és a fiatalkorúak a rájuk vonatkozó sajátos védelemre; f) a már megállapított nyugellátások és baleseti nyugellátásának a meghatalmazott személy kezéhez vagy a büntetés-végrehajtási intézethez folyósítására, üzemi baleset esetén baleseti ellátásra és baleseti egészségügyi szolgáltatásra; g) a büntetés-végrehajtási intézetben és a büntetés-végrehajtástól független szervhez közérdekű bejelentés, panasz, kérelem és jognyilatkozat előterjesztésére; h) vallási vagy lelkiismereti meggyőződésének szabad megválasztására, annak kinyilvánítására és gyakorlására; i) a személyi tulajdonához fűződő jogainak védelmére; j) a szabadulása utáni munkába állása és letelepedése érdekében a munkáltató, valamint karitatív szervezetek megbízottjával és pártfogóval való érintkezésre; k) naponként legalább egy órai szabad levegőn tartózkodásra; l) pihenésre, szabadidőre, a rendszeresen végzett munka után fizetett szabadságra; m) önképzésre, sajtótermékek megrendelésére, a büntetés-végrehajtási intézet művelődési és sportolási lehetőségeinek igénybevételére; n) általános iskolai, indokolt esetben középfokú, valamint felsőfokú tanulmányok folytatására, a vizsgákra való felkészüléshez a jogszabályban meghatározott tanulmányi és vizsgaszabadságra; o) ha külföldi állampolgár, államának diplomáciai, illetve konzuli képviseletéhez fordulni, annak képviselőjével érintkezni. (2) Az elítélt jogképessége nem korlátozott. A bírósági tárgyaláson való megjelenését lehetővé kell tenni, a költségek viselése szempontjából a helyzete azonos a többi állampolgáréval. (3) Az elítélt legalább havonként kaphat és küldhet csomagot.
36/A. § A 36. § (1) bekezdésének h) pontja értelmében: (3) Az elítélt eltiltható az istentiszteleten való részvételtől, ha az a büntetés-végrehajtási intézet rendjét vagy a biztonságot veszélyezteti. (4) Az istentiszteletre önként jelentkezők részvétele – a (3) bekezdés alapján eltiltottakat, valamint a magánelzárást töltő elítélteket kivéve – nem korlátozható. A lelkésszel való ellenőrzés nélküli találkozás lehetősége azonban ez esetben sem tagadható meg.
42. § (1) A büntetésvégrehajtás rendjét vétkesen megsértő elítélttel szemben – nevelése, valamint a büntetésvégrehajtás rendjének biztosítása érdekében – a következő fenyítések alkalmazhatók: a) feddés, d) a személyes szükségletekre fordítható összeg csökkentése, f) magánelzárás, (4) A magánelzárás fegyházban harminc, börtönben húsz, fogházban tíz napig terjedhet; engedélyezhető, hogy az elítélt dolgozzék. (6) A magánelzárás végrehajtása alatt az elítélt a) nem küldhet és nem kaphat csomagot; b) nem fogadhat látogatót, kivéve a lelkészt, valamint a szabadulás előkészítése érdekében a leendő munkáltatóját, a pártfogó felügyelőt és a karitatív szervezet megbízottját; c) a személyes szükségleteire nem vásárolhat; d) nem veheti igénybe a büntetés-végrehajtási intézet művelődési és sportolási lehetőségeit, sajtóterméket nem olvashat.
43. § (1) A fenyítés kiszabásánál figyelemmel kell lenni a fegyelemsértés súlyára és az elítélt eddigi magatartására, szem előtt tartva a fenyítés célját. (4) A büntetés-végrehajtási intézet magánelzárást kiszabó határozata ellen az elítélt a büntetés-végrehajtási bíróhoz fellebbezéssel élhet. A fellebbezést a határozat közlésekor nyomban be kell jelenteni; a fellebbezésnek a magánelzárás végrehajtására halasztó hatálya van.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
143. § (1) A magánelzárás végrehajtására fegyelmi zárkát kell kialakítani, melynek berendezését és felszerelését, valamint az elítéltnél tartható tárgyakat az 5. számú melléklet tartalmazza. (2) Ha az elítélt elkülönítése biztonsági okból, vagy a fegyelmi eljárással összefüggésben szükséges, az elkülönítésre a fegyelmi zárka is igénybe vehető. Ebben az esetben a fegyelmi zárkát el kell látni a zárka általános felszerelési tárgyaival.

11/1996. (X. 15.) IM rendelet a bv. intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről
9. § (1) A fegyelmi jogkör gyakorlója - ha az ügyet nem utalta a nevelő hatáskörébe - a 8. § (1) bekezdésében meghatározott határidőn belül a) dönt a fegyelmi eljárás elrendeléséről, kijelöli a kivizsgálást végző személyt (a továbbiakban: vizsgáló), megjelöli a vizsgálat határidejét, b) dönt a fogvatartott esetleges elkülönítéséről, c) a fegyelmi eljárás elrendelését megtagadja.
11. § (1) Fegyelmi ügyben a fogvatartott elkülönítése akkor rendelhető el, ha elhelyezésének megváltoztatása a fegyelmi felelősség tisztázása érdekében indokolt. A fegyelmi elkülönítés az elsőfokú eljárás tartamáig, legfeljebb azonban tizenöt napig tarthat, ezalatt a fogvatartott nem érintkezhet a fegyelmi vétség többi elkövetőjével, a tanúkkal és a sértettekkel, a Bv. tvr.-ben meghatározott jogai azonban nem korlátozhatók. (2) A fegyelmi elkülönítést a fegyelmi jogkör gyakorlójának a távollétében vagy halaszthatatlan esetben az őrparancsnok is elrendelheti. (3) Az elkülönítést meg kell szüntetni, ha a határideje lejárt, illetve a fegyelmi jogkör gyakorlójának a rendelkezésére a határidőn belül is, ha az elkülönítés oka már nem áll fenn.