Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2813/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindítása
A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy az alkalmi munkavállalók távmunkában történő foglalkoztatása azért nem lehetséges, mert a fizikailag elkülönült helyen lévő munkaadó nem tudja a közteherjegyet a munkavállaló alkalmi munkavállalói könyvébe beragasztani, a közteherjegy  elektronikus úton történő lerovására pedig nincs lehetőség.
A panasz alapján felmerült a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog sérelmének gyanúja, ezért vizsgálatot rendeltem el.

A megállapított tényállás
Az alkalmi munkavállalás szabályait az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásról és az ahhoz kapcsolódó közterhek egyszerűsített befizetéséről szóló 1997. évi LXXIV. törvény állapította meg. A szabályozás annak a munkáltatói körnek az igényeire épült, amely nem foglalkoztat rendszeresen munkavállalókat, ugyanakkor alkalomszerűen, egyes munkák elvégzésére érdekeltté válik külső munkaerő alkalmazásában. Számukra biztosítja a törvény a legális foglalkoztatás lehetőségét az egyébként előírt adminisztrációs terhek csökkentésével, leegyszerűsítésével. 
A távmunka-végzésnek a munkaviszonyra vonatkozó általános rendelkezésektől eltérő szabályait, a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (továbbiakban: Mt.) 2004. május 1-jétől hatályos módosítása vezette be. Az Mt. 192/C. §., 193. §-ai mind a munkáltató, mind a munkavállaló számára – a munkahely, munkaidő, a munkavégzés feltételei vonatkozásában – sok tekintetben kedvezőbb, kötöttségektől mentesebb foglalkoztatási formát biztosítanak. 
A Magyar Távmunka Szövetség, amely a távmunka alkalmazásának és elterjedésének elősegítésére alakult szakmai szervezet, a kialakult gyakorlat alapján abban látja az alkalmi távmunka-vállalás jelenlegi korlátját, hogy a fizikailag elkülönült helyen lévő munkaadó nem tudja a közteherjegyet a távmunkás munkavállaló alkalmi munkavállalói (AM) könyvébe beragasztani. Az utólag, vagy postai úton történő teljesítés szabálytalan, így a jelenlegi szabályozás alapján nincs lehetőség az alkalmi munkavállalók távmunkában történő legális foglalkoztatására. Amennyiben a munkáltatók a közteherjegyet elektronikus formában is leróhatnák, úgy az alkalmi távmunka-vállalás jogszerű keretek között történhetne. Megítélésük szerint ezen lehetőség hiánya miatt jelenleg sérül a munkavállalók Alkotmányban biztosított munkához és a foglalkozás szabad megválasztásához való joga.

Érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/B. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához.

Alkalmazott jogszabályok
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 192/C. § - 193. §
Az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásról és az ahhoz kapcsolódó közterhek egyszerűsített befizetéséről szóló 1997. évi LXXIV. törvény
Az alkalmi munkavállalói könyv formájáról, kitöltéséről, elkészítéséről és elosztásáról szóló10/2005. (VII. 25.) FMM rendelet

A vizsgálat megállapításai:
I. A magyar Alkotmánybíróság gyakorlatában a munkához való jog értelmezési keretei egyértelműen kialakultak. Az Alkotmánybíróság a 21/1994. (IV. 16.) határozatában elvi éllel mondta ki, hogy: „A munkához való jogtól mint alanyi jogtól meg kell különböztetni a munkához való jogot mint szociális jogot, s különösen annak intézményi oldalát, az állam kötelességét megfelelő foglalkoztatáspolitikára, munkahelyteremtésre stb. (…)A munkához (foglalkozáshoz, vállalkozáshoz) való jogot az veszélyezteti a legsúlyosabban, ha az ember az illető tevékenységtől el van zárva, azt nem választhatja”.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint tehát az alanyi értelemben vett munkához való jog a munka és a foglalkoztatás szabad megválasztásához való jogot jelenti. Ettől azonban meg kell különböztetni a munkához való jogot, mint szociális jogot, s annak intézményi oldalát, az állam kötelességét megfelelő foglalkoztatáspolitika kialakítására.
Az eljárásom során azt vizsgáltam, hogy a munkához való jog sérelmét jelenti-e az, hogy a közteherjegy befizetésének jelenlegi szabályozása miatt nem lehetséges az alkalmi munkavállalók távmunkában történő foglalkoztatása.
II. A hatályos jogi szabályozás az alkalmi munkavállalást és a távmunkát két különböző, egymástól lényegesen eltérő foglalkoztatási formaként definiálja.
Az alkalmi munkavállalói (AM) könyvvel történő foglalkoztatás bevezetése elsősorban az építőipar, illetve a mezőgazdasági idénymunkások legális foglalkoztatására teremtett lehetőséget, majd az új szabályok az otthoni segítőkre (gyermekfelügyeletet végzők, háztartási alkalmazottak, kertészek, stb.) is kiterjesztették ezt a formát. Fő célja, hogy a rövid, átmeneti időszakra történő, alkalmankénti foglalkoztatást szabályozza. Ennek megfelelően az ugyanazon munkáltatónál munkában tölthető napok számát a jogszabály erősen korlátozza. (Fő szabály szerint ugyanannál a munkáltatónál legfeljebb 5 egymást követő napot, egy hónapban legfeljebb 15, egy év alatt maximum 90 napot lehet munkában eltölteni.) A munkáltatói oldalon magánszemély is állhat, ugyanakkor regisztrált munkanélküli személy is lehet alkalmi munkavállaló.
Az ilyen foglalkoztatás esetén nem kell külön munkaszerződést kötni, a munkáltató és a munkavállaló között a munkaszerződés az AM könyv kitöltésével és aláírásával jön létre. A munkáltatónak nem kell munkajogi, adóügyi, társadalombiztosítási, számviteli bizonylatokat vezetnie. A foglalkoztatással kapcsolatos járulékfizetési és személyi jövedelemadó-előleg levonási kötelezettségének, valamint bejelentési kötelezettségének úgy tehet eleget, hogy a munkavégzés napján az AM könyv – munkáltató aláírása – rovatába megfelelő értékű közteherjegyet ragaszt be és azt aláírásával érvényesíti.
Ezzel szemben a távmunka-végzés célja elsősorban a rendszeresen, de nem folyamatosan jelentkező olyan feladatok számára a munkaerő biztosítása, amelyeknél a tevékenység ellátása nem igényli a meghatározott munkahelyen történő folyamatos rendelkezésre állást. A munkavállaló feladatát a lakhelyén is el tudja látni, ezért a napi munkavégzés nem a munkáltató székhelyén, telephelyén történik, hanem attól elkülönült helyen, amely lehet a távmunkát végző saját lakhelye, vagy egyéb bérelt helység. További kritérium, hogy az ellátandó feladat a munkáltató működési körébe tartozó tevékenység legyen, és azt információtechnológiai, informatikai eszközzel, (pl. telefon vagy számítógép használatával) végezzék. A felek közötti kapcsolattartás és maga az ellátandó feladat, illetve a munkavégzés eredménye is elektronikus úton (telefonon, e-mailen) keresztül kerül továbbításra a munkáltató felé.
Távmunka-végzés esetén a felek között a munkaviszony munkaszerződés megkötésével jön létre, amelyben a kötelező tartalmai elemeken kívül rögzíteni kell azt is, hogy a munkaviszony kifejezetten a távmunka-végzés érdekében jött létre. (A munkavégzés időtartama lehet rövid, akár egy napos is, de azt mindenképpen munkaszerződés keretében írásba kell foglalni.)
A két foglalkoztatási forma tehát mind jellegében, mind a munkáltatói, mind a munkavállalói kör vonatkozásában, a munkaidő beosztásában, a munkahely meghatározásában, a munkáltató utasítási jogkörének gyakorlásában, bejelentési-, adó- és egyéb kötelezettségek vonatkozásában is lényegesen, szinte egymást kizáró módon eltér egymástól. Ennek következtében – bár a jogalkotó nem állapított meg tiltó szabályokat, ahogyan azt a munkaerő-kölcsönzés esetében tette – alkalmi munkavállalói jogviszonyt nem lehet távmunka végzésére létesíteni.
Azt, hogy az elvégzendő munkát alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatás vagy távmunka keretében kívánja elvégeztetni, a feladat ismeretében a munkáltatónak kell eldöntenie. A munkavállalónak is lehetősége van arra, hogy eldöntse, hogy el kívánja-e végezni a munkát, s ha igen, milyen foglalkoztatási formában kíván jogviszonyt létesíteni. Ebben sem a munkáltatót, sem a munkavállalót nem korlátozza semmi. Az a tény, hogy a két foglalkoztatási formát nem lehet együttesen alkalmazni, nem tekinthető olyan állami korlátozásnak, amely jogsérelmet okoz.
Mindezek alapján – álláspontom szerint – jelen esetben nem állapítható meg sem a munkához, sem a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog vonatkozásában jogsérelem. Az a tény ugyanis, hogy az eltérő jellegű munkavégzés szabályozására a jogalkotó eltérő szabályokat alkotott, nem tekinthető a vizsgált alkotmányos jog sérelemének.

Budapest, 2007. november 22.

Dr. Szabó Máté

Melléklet: Az Alkalmazott jogszabályok
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény X/A. fejezet
A távmunkavégzés
192/C. § A távmunkát végző munkavállaló munkaviszonyára e törvény szabályait az e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
192/D. § E törvény alkalmazásában távmunkát végző munkavállaló: a munkáltató működési körébe tartozó tevékenységet rendszeresen az általa választott, a munkáltató székhelyétől, telephelyétől elkülönült helyen, információtechnológiai és informatikai eszközzel végző és a munkavégzés eredményét elektronikus eszközzel továbbító munkavállaló.
192/E. § (1) A távmunkavégzéshez a feleknek a munkaszerződésben a 76. § (5) bekezdésében foglaltakon túlmenően meg kell állapodniuk: a) a munkavállaló távmunkát végző munkavállalóként történő foglalkoztatásában, b) a munkáltató és a távmunkát végző munkavállaló közötti, a munkaviszonyból származó jogok gyakorlásához és kötelezettségek teljesítéséhez szükséges kapcsolattartás (a továbbiakban: kapcsolattartás) feltételeiben, c) a távmunkavégzéssel összefüggésben a távmunkát végző munkavállalónál szükségesen és indokoltan felmerült költség elszámolásának módjáról. (2) Eltérő megállapodás hiányában a munkavégzéshez, valamint a kapcsolattartáshoz szükséges eszközöket a munkáltató biztosítja. (3) Ha a munkavállaló - ideértve a távmunkát végző munkavállalót is - a távmunkavégzés vonatkozásában személyi vagy családi körülményeire hivatkozással kezdeményezi a munkaszerződés módosítását, a munkaszerződés módosítására vonatkozó munkavállalói ajánlattal kapcsolatos munkáltatói eljárásra a 84/A. §-ban foglaltakat kell megfelelően alkalmazni.

Az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásról és az ahhoz kapcsolódó közterhek egyszerűsített befizetéséről szóló 1997. évi LXXIV. törvény 
1. § (2) Alkalmi munkavállalói könyvvel foglalkoztatható a) az a természetes személy, aki az Mt. 72. §-a alapján munkavállaló lehet, kivéve az Mt. XI. fejezet szerinti munkaerő-kölcsönzésre létrejött munkaviszonyban foglalkoztatott személyt, illetve b) a Magyarországon működő szakiskolával, középiskolával, alapfokú művészetoktatási intézménnyel, felsőoktatási intézménnyel nappali tagozatos tanulói, illetve hallgatói jogviszonyban álló külföldi [a továbbiakban az a)-b) pontban foglaltak együtt: munkavállaló], c) az a külföldi személy, aki a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) 7. §-ának (2) bekezdése szerint engedély nélkül foglalkoztatható, d) az a külföldi személy, aki magyar állampolgárral Magyarországon együtt élő házastárs, továbbá a magyar állampolgár olyan özvegye, aki az elhunyt házastárssal annak halála előtt legalább egy évig Magyarországon együtt élt, e) a c)-d) pontok hatálya alá nem tartozó külföldi személy a 2/B. § (2) bekezdésében meghatározott munkavégzés keretében.
2. § (1) E törvény alkalmazásában alkalmi foglalkoztatásnak minősül, ha a munkáltató ugyanazzal a munkavállalóval - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – naponta a) legfeljebb öt egymást követő naptári napig, és b) egy naptári hónapon belül legfeljebb tizenöt naptári napig, és c) egy naptári éven belül legfeljebb kilencven naptári napig munkaviszonyt létesít, és a munkavállalónak kifizetett - a 3. § (2) bekezdésében a munkavállalót érintő levonásokat nem tartalmazó - munkabér (a továbbiakban: kifizetett munkadíj) egy munkában töltött naptári napra eső összege a mellékletben megjelölt kifizetett munkadíj első jövedelemsáv alsó határánál nem kevesebb és az utolsó jövedelemsáv felső határánál nem több.
3. § (1) Alkalmi foglalkoztatásnak minősülő munkaviszony a tárgyévre kiadott alkalmi munkavállalói könyvvel (a továbbiakban: AM könyv) rendelkező munkavállalóval létesíthető. (2) A munkáltató az alkalmi foglalkoztatás esetén a melléklet második oszlopában meghatározott értékű közteherjeggyel teljesítheti a) a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.) 19. § (1) bekezdésében meghatározott nyugdíjbiztosítási járulék, pénzbeli egészségbiztosítási járulék, b) a Tbj. 19. § (2) bekezdésében foglalt nyugdíjjárulék, c) az egészségügyi hozzájárulásról szóló 1998. évi LXVI. törvény (a továbbiakban: Eht.) 1. §-ában megjelölt egészségügyi hozzájárulás, továbbá d) az Flt. 40. §-ában foglalt munkaadói járulék és a 41. §-ában foglalt munkavállalói járulék befizetési, illetve levonási, és e) a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja.), valamint az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) rendelkezéseitől eltérően e törvény rendelkezéseinek figyelembevételével a kifizetőre (munkáltatóra) vonatkozó személyi jövedelemadózási kötelezettségét.
4. § (1) Az AM könyv a munkavállaló alkalmi foglalkoztatásnak minősülő munkaviszonyának nyilvántartására szolgáló közokirat. (2) Az AM könyvbe bejegyzést - ide nem értve a munkavállaló aláírását - csak a kiállító, illetőleg a munkáltató tehet.
5. § (1) Az AM könyvet ellenszolgáltatás nélkül az állami foglalkoztatási szerv állítja ki a munkavállaló kérelmére. (6) A munkáltatónak a munkavállaló részére kifizetett munkadíj után a mellékletben meghatározott értékű közteherjegyeket kell beragasztania az AM könyv megfelelő rovatába. (7) A munkavállalónak a napi munkába lépést követő munkáltatói bejegyzések után az AM könyvet magánál kell tartania. (8) A munkáltatót az alkalmi foglalkoztatás esetén a társadalombiztosítási jogszabályokban előírt nyilvántartási és bejelentési kötelezettség nem terheli. A munkáltató olyan nyilvántartást köteles vezetni, amely tartalmazza a munkavállaló adatait, az AM könyv sorszámát, a lerótt közteherjegy értékét, a nettó kifizetés összegét, valamint a munkavállaló aláírását.