Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2315/2007. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
A házastárs panaszosok beadvánnyal fordultak az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben arról számoltak be, hogy a közös tulajdonban álló budapesti ingatlanon, a feleségnek (a továbbiakban: panaszos) fennálló ½ tulajdoni illetőségére Szeged Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatal Adó Irodája (a továbbiakban: Önkormányzat) gépjármű-adótartozás miatt jelzálogot jegyeztetett be. Történt ez annak ellenére, hogy a panaszosoknak nem állt fenn semmiféle adótartozása az Önkormányzattal szemben. A bejegyzésről utólag, közvetetten értesültek, majd eljárásuknak köszönhetően kiderült, hogy névazonosság miatt egy másik, azonos nevű, eredetileg szegedi illetőségű személy fennálló tartozása miatt, az ellene indult eljárás keretében került sor a jelzálogjog bejegyzésére. 
A vizsgálat az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elve, a jogállam fogalmából és az emberi méltósághoz fűződő jogból levezethető tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás
Az ügyben megkerestem az Önkormányzatot, valamint a Budapesti 1. számú Körzeti Földhivatalt (a továbbiakban: Földhivatal). Az általuk megküldött tájékoztatás és iratmásolatok, valamint a panaszosok által előadottak és becsatolt iratmásolatok alapján a következők állapíthatók meg.
Az Önkormányzat egy eredetileg szegedi lakóhelyű személlyel (a továbbiakban: adós) szemben helyi adótartozás miatt folyó végrehajtási eljárás során ingatlantulajdon keresése céljából 2007. 01. 25-én a TakarNet-rendszerből online letöltött nem hiteles tulajdoni lap szemlét. Erre alapozva 2007. 02. 05-én 11/5640/07. számon jelzálogjog bejegyzési kérelmet készítettek, melyben az adós személyi adatait szerepeltették. Az ingatlan-nyilvántartásban csak a tulajdonosok (panaszosok) neve és édesanyjuk neve szerepelt. A panaszos neve megegyezett az adós nevével, a panaszos édesanyjának neve pedig az adós édesanyjának nevével. Mivel egyéb személyi adat (a lakcímet leszámítva) nem szerepelt az ingatlan-nyilvántartásban, így ez alapján kérte a jelzálogjog bejegyzését az Önkormányzat.
2007. 03. 30-án beadvány érkezett a panaszostól az Önkormányzathoz, melyben nyilatkozott arról, hogy nem ő az adós, illetve az ingatlan, amelyre az Önkormányzat a jelzálogjog bejegyzését kérte, nem az adós, hanem az ő tulajdonában van. Időközben panaszosok feljelentést tettek az ügyben a rendőrségnél, mivel adós ügyvédje tulajdoni igényt jelentett be levélben a panaszosok felé.
Az iratok áttekintése után az Önkormányzat rájött tévedésére, majd 2007. 04. 05-én 11/5640-2/07. számon kezdeményezte a tévesen elrendelt jelzálogjog törlését. Ezzel egy időben tájékoztatták a panaszost a törlés tényéről. Az Önkormányzat azt állította az országgyűlés biztos megkeresésére adott válaszlevelében, hogy azért nem küldtek a panaszosnak a jelzálogjog törléséről szóló végzésből, mert az adótitkot tartalmazott az adósra vonatkozóan.
Az Önkormányzat a rendőrséget tájékoztatta – megkeresés alapján – a tényállásról.
A Földhivatal 2007. 02. 17-én kelt 72959/1/2007. számú jelzálogjog bejegyzési határozata 2007. 04. 12-én érkezett meg az Önkormányzathoz.
A panaszosok újabb levele, melyben sérelmezték az eljárást, 2007. 04. 19-én érkezett meg az Önkormányzathoz, amely 2007. 05. 16-án kelt levelében tájékoztatta őket, és az okozott kellemetlenségért elnézést kért, valamint mellékelte a Földhivatal 129.253/1/2007. számú jelzálogjog törlését elrendelő határozatát, amely 2007. 04. 23-án kelt és postai kézbesítése 2007. 05. 14-én történt meg az Önkormányzat részére.
Az Önkormányzat a biztos megkeresésére adott válaszában kifejtette véleményét, mely szerint eljárásuk során jóhiszeműen jártak el, a jelzálogjog bejegyzési kérelmeikben minden esetben a törvényi előírásnak megfelelően feltüntetik adósaik személyi adatait, mert a TakarNet-rendszer használata során azt tapasztalták, hogy az online ingatlan-nyilvántartási rendszerben szereplő tulajdonosok személyi adatai sok esetben hiányosak. Az Önkormányzat adóirodájának végrehajtási csoportja végzi a helyi adótartozások behajtását. A tartozások biztosításának egyik eszköze a jelzálogjog bejegyzés, a hiányos földhivatali nyilvántartás számukra is kellemetlen, mert hasonló hibák előfordulásához vezethet. Ugyanakkor álláspontjuk szerint az adójogszabályoknak megfelelően folytatták le az eljárást, azonban intézkedtek, hogy az adós személyének azonosítását körültekintőbben végezzék el.
A megkeresésére válaszolva a Földhivatal a következőkről tájékoztatott. A panaszosok tulajdonjoga 1996-ban került az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzésre, a Budapesten, 1995. december 18-án kelt adásvételi szerződés alapján. A bejegyző határozatban, valamint az ingatlan tulajdoni lapján nem történt meg a vevők pontos születési adatainak feltüntetése. A határozat valamennyi érdekelt fél részére postázásra került, így a panaszosok részére is, melyet a térti-vevények alapján átvettek, és nem jelezték a Földhivatal felé, hogy a személyes adataik nem kerültek pontosan bejegyzésre az ingatlan-nyilvántartásba.
Az Önkormányzat 2007. február 8-án érkezett jelzálogjog bejegyzési kérelmet nyújtott be a Budapest, XVII. kerület alatt felvett 1/2 hányadban panaszos tulajdonát képező ingatlanra vonatkozóan. A jelzálogjog a 72959/1/2007. számú határozat alapján az ingatlan-nyilvántartásban bejegyzésre került, mivel az Önkormányzat 11/5640/2007. számú végzésében szereplő adatok a születési év és az állandó lakcím kivételével megegyeztek az ingatlan-nyilvántartási adatokkal. Az állandó lakcím változását a tulajdonosok nagy része nem jelenti be a kerületi (körzeti) földhivatalhoz, holott erre a törvény kötelezi őket. A panaszos születési éve az ingatlan-nyilvántartásban nem szerepelt. Bízva az Önkormányzat végzésében került sor a jelzálogjog bejegyzésére.
Az Önkormányzat a Földhivatalhoz 2007. április 12-én érkezett, és 129253/1/2007. szám alatti jelzálogjog törlési kérelmet nyújtott be. Az Önkormányzat 11/5640-2/2007. számú végzésében elrendelte a jelzálogjog törlését, hivatkozva arra, hogy a 11/5640/2007. számú végzésében szereplő adós nem egyezik meg a Budapest, XVII. kerületi ingatlanra ½ hányadban tulajdonosként bejegyzett panaszossal.
A végzés alapján a 129253/1/2007. számú földhivatali határozattal a jelzálogjog törlése megtörtént. A határozat postázásra került az adós, valamint az Önkormányzat részére. A Földhivatal álláspontja szerint a végzésben a panaszos budapesti lakos nem szerepelt, mint érdekelt fél, a határozat ezért nem került postázásra részére. 
Ezt követően a Földhivatal levelében ez a megállapítás szerepelt: „Meg kell jegyeznem, hogy bár a végzés nem tartalmazta panaszosokat az értesítendő ügyfelek között, de mivel rájuk nézve a határozat intézkedést tartalmaz, ezért a földhivatal értesítési kötelezettsége fenn állt.”
Ezzel egyidejűleg tájékoztatott a Földhivatal, hogy a megkeresés alapján, és a tulajdoni lap átvizsgálása során a tulajdonosok, és a haszonélvezeti jog jogosultjának a pontos személyi adatait kiigazították, így azok már a valós állapotnak megfelelően szerepelnek az ingatlan-nyilvántartásban.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A vizsgálat megállapításai

1. Hatásköri szabályok
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának eljárási lehetőségeit az 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt hatásköri szabályok határozzák meg. Ezek alapján az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Amennyiben az ügyben jogerős közigazgatási határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni [Obtv. 17. § (4) bek.]. 
Jelen ügyben a panaszosok jogorvoslati joga gyakorlatilag ki volt zárva, jogorvoslati lehetőség nem volt számukra biztosítva, a többi eljárási feltétel is teljesült, így az országgyűlési biztos hatásköre kiterjedt erre az ügyre.

2. Az Önkormányzat és a Földhivatal eljárása a jogi szabályozás tükrében
Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 150. § (1) bekezdése szerint az adóhatóság az adótartozás megfizetésére az adózót, az Art. 35. § (2) bekezdése szerint az adó megfizetésére kötelezett személyt (az adóst) felhívhatja, eredménytelen felhívás esetén a végrehajtást megindítja. A végrehajtási eljárás a végrehajtási cselekmény foganatosításával indul. Ugyanezen szakasz (3) bekezdése alapján az adótartozás behajtása érdekében a tartozást megállapító vagy nyilvántartó adóhatóság a végrehajtható okirat alapján a végrehajtás iránt haladéktalanul intézkedik.
Az Art. 155. § (4) bekezdése szerint, ha az ingatlan-végrehajtásnak nincs helye, az adóhatóságot az adótartozás erejéig az adózó ingatlanán jelzálogjog illeti meg. Az adóhatóság, illetőleg az adóhatóság megbízásából eljáró bírósági végrehajtó a jelzálogjog bejegyzése végett megkeresi az ingatlanügyi hatóságot (Földhivatalt), amely a jelzálogjogot soron kívül bejegyzi az ingatlan-nyilvántartásba. A jelzálogjog-bejegyzés érdekében tett intézkedés ellen benyújtott végrehajtási kifogásnak a megkeresés alapján teendő ingatlanügyi hatósági (földhivatali) intézkedésre halasztó hatálya nincs.
Az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény (a továbbiakban: Inytv.) 72. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az ingatlan-nyilvántartási hatóság (Földhivatal) kérelemre, az Inytv. 72. § (1) bekezdésben foglaltakon kívül más közigazgatási hatóságok részére a törvényben meghatározott adatátvételi joguk gyakorlása során a hatósági ügyek ellátásához szükséges egyedi adatok lekérdezése céljából lehetővé teszi, hogy saját számítástechnikai eszközeikkel, az adatkezelést végzők megfelelő azonosítása mellett a számítógépes ingatlan-nyilvántartási rendszer szolgáltatásait igénybe vegyék. Jelen ügyben a végrehajtási eljárás során a TakarNet országos földhivatali számítógépes hálózati rendszert (az ingatlan-nyilvántartási adatok online távoli elérése) használta az Önkormányzat. 
Az Inytv. 68. § (1) bekezdése szerint a tulajdoni lapról kérelemre vagy megkeresésre, az Inytv. 4. § (2) bekezdés szerinti másolatot az ingatlanügyi hatóság (Földhivatal) szolgáltathat. A másolat kiadása iránti kérelemben fel kell tüntetni a kérelmező nevét, anyja nevét, születési helyét és idejét, a jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező egyéb szervezet nevét és a képviseletében eljáró személy előzőekben felsorolt természetes azonosítóit. A kérelemben szereplő adatokat az ingatlanügyi hatóság (Földhivatal) a személyazonosság, illetve a képviseleti jogosultság igazolására szolgáló okmányból ellenőrzi. Az Inytv. 68. § (4) bekezdése alapján hiteles és nem hiteles tulajdonilap-másolat közvetlenül, illetve az ügyfélkapun keresztül a számítógépes ingatlan-nyilvántartási rendszerből elektronikus dokumentumként vagy papír alapon, postai úton is szolgáltatható.
Az ingatlan-nyilvántartásban történő ’keresés’ alapját az Inytv. 4. § képezi (amely a nyilvánosság alapelvét fogalmazza meg), mivel kinyilvánítja, hogy az ingatlan-nyilvántartás – az e törvényben meghatározottak szerint – nyilvános, valamint azt, hogy az ingatlan-nyilvántartási tulajdoni lap tartalma korlátozás nélkül megismerhető: azt bárki megtekintheti, arról feljegyzést készíthet, hiteles vagy nem hiteles másolatot kérhet [Inytv. 4. § (1)-(2) bekezdések].
A közhitelesség elve az ingatlan-nyilvántartás szintén kiemelkedő fontosságú alapelve. Ezt az alapelvet határozza meg az Inytv. 5. §-a. Ezek szerint az ingatlan-nyilvántartás – ha törvény kivételt nem tesz – a bejegyzett jogok és a feljegyzett tények fennállását hitelesen tanúsítja. Ha valamely jogot az ingatlan-nyilvántartásba bejegyeztek, illetve, ha valamely tényt oda feljegyeztek, senki sem hivatkozhat arra, hogy annak fennállásáról nem tudott. Az ellenkező bizonyításáig az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jogról és feljegyzett tényről vélelmezni kell, hogy az fennáll, és az ingatlan-nyilvántartás szerinti jogosultat illeti meg. A jogok, tények törlése esetén – az ellenkező bizonyításáig – azt kell vélelmezni, hogy azok nem állnak fenn. A jóhiszemű szerző javára az ingatlan-nyilvántartást – az ellenkező bizonyításáig – az oda bejegyzett jogok és feljegyzett tények tekintetében akkor is helyesnek és teljesnek kell tekinteni, ha az a valóságos helyzettől eltér. Az ingatlan-nyilvántartási eljárásban jóhiszemű jogszerzőnek minősül az, aki az ingatlan-nyilvántartásban bízva, ellenérték fejében szerez jogot. Az ingatlan-nyilvántartáson kívül jogot szerző személy, illetve az ingatlan-nyilvántartásból törölt jog vagy tény jogosultja nem érvényesítheti megszerzett jogát az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett, illetőleg az őt rangsorban megelőző, jóhiszemű jogszerzővel szemben. Az ingatlan-nyilvántartásban feltüntetett adatokkal szemben a bizonyítás azt terheli, aki az adatok helyességét, valósággal egyezőségét vitatja. Ha az ingatlannak a tulajdoni lapon átvezetett és az ingatlan-nyilvántartási térképen ábrázolt határvonala alapján külön jogszabály szerint meghatározható területnagysága eltér egymástól, akkor ez utóbbi az irányadó.
Az azonosításhoz szükséges adatokról szól az Inytv. 15. §-a a következők szerint. Az ingatlanok nyilvántartása során a magánszemélyek azonosítására a családi és utónevet – ideértve a születési családi és utónevet is –, a jogosult születési helyét és idejét, az anyja születési nevét (természetes személyazonosító adatok), lakcímét, továbbá, a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek esetében, az érintett személyi azonosítóját kell használni (az azonosításra szolgáló adatok együtt: a jogosult adatai). Az adatok közül a személyi azonosítót a személyazonosító jel helyébe lépő azonosítási módokról és az azonosító kódok használatáról szóló 1996. évi XX. törvény rendelkezései szerint kell kezelni, s azt a tulajdoni lapon, továbbá – ha törvény másként nem rendelkezik – az ingatlan-nyilvántartás részeiről kiadott másolaton feltüntetni nem szabad. Az e szakaszban meghatározott személyek és szervezetek az ott felsorolt adatokat kötelesek az ingatlan-nyilvántartási ügyükben eljáró ingatlanügyi hatósággal (Földhivatal) közölni.
Az Inytv. 27. §-a alapján az adatváltozás bejelentésére vonatkozó szabályok az alábbiak. Az ingatlan adatainak, valamint az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jogosult nevének (cégnevének), illetve lakcímének (székhelyének vagy telephelyének) a megváltozását az ingatlanügyi hatóság (Földhivatal) az érdekelt bejelentése alapján vagy hivatalból (helyszíni ellenőrzés, adatátvétel hatósági nyilvántartásból, különösen a személyiadat- és lakcímnyilvántartásból vagy a cégnyilvántartásból történő adatátvétellel) vezeti át az ingatlan-nyilvántartásban.
A jogosult 30 napon belül köteles bejelenteni nevének (cégnevének), illetve lakcímének (székhelyének vagy telephelyének) megváltozását. A bejelentésében a jogosult személyi azonosítóját, illetve statisztikai azonosítóját is fel kell tüntetni.
Nincs szükség külön bejelentésre, ha a változás hatósági határozaton alapul, illetőleg a tulajdonjog, a vagyonkezelői jog változásával kapcsolatos, feltéve, hogy ennek bejegyzését az érdekelt harminc napon belül kéri. Az ingatlan adataiban hatósági határozattal, továbbá a település igazgatási, belterületi határának módosításával kapcsolatban bekövetkezett változásokat az eljáró hatóság jelenti be az ingatlanügyi hatóságnak.
Fontos kiemelni, hogy az Inytv. 49. § (1) bekezdése alapján az ingatlan-nyilvántartásba jog és tény csak azzal szemben jegyezhető be, aki ott jogosultként már szerepel, vagy, akit egyidejűleg jogosultként bejegyeznek.
Az Önkormányzat adó-végrehajtási eljárása során jogszerűen kívánt jelzálogjogot bejegyeztetni az adós tulajdonában álló esetleges ingatlanra. Ennek érdekében jogszerűen végzett keresést a TakarNet hálózaton, melynek keretében – az ismertetett jogszabályi rendelkezések alapján, különösen az Inytv. 4. §-a és 5. §-a rendelkezéseit figyelembe véve – jogszerűen kísérelte meg az adós tulajdonában álló ingatlan felkutatását.
Az adóeljárásban az Art. 5. §-a alapján és az ott meghatározottak szerint alkalmazni kell a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvényt (a továbbiakban: Ket.). A Ket. 1. § (2) bekezdése előírja, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. Mind a Ket., mind az Art. előírja az eljárás törvényességének, jogszerűségének követelményét [Ket. 1. § (1) bekezdés, Art. 1. § (1)-(3) bekezdések].
Jelen esetben az ingatlan-nyilvántartásban történő keresés során a magánszemélyek azonosítására a családi és utónevet – ideértve a születési családi és utónevet is –, a jogosult születési helyét és idejét, az anyja születési nevét (természetes személyazonosító adatok), lakcímét kellett volna alkalmazni (Inytv. 15. §). Az Önkormányzat azonban megelégedett a családi és az utónév, valamint az édesanya születési nevének azonosságával. Figyelmen kívül hagyta, hogy nem állt rendelkezésre az ingatlan-nyilvántartásban sem a születési hely, sem a születési idő, valamint nem egyezett a lakcím. Tekintettel arra, hogy a panaszos és az adós lakcíme eltért (a panaszosnak budapesti, a jelzálogjog bejegyzésére irányuló eljárással érintett ingatlannal megegyező címe volt, míg az adós esetében az ismert szegedi cím volt feltüntetve), a születési adatok pedig hiányoztak az ingatlan-nyilvántartásból, mindenképpen nagyobb körültekintéssel kellett volna eljárni. Meg kellett volna kísérelni az azonosság kérdésének tisztázását, ha szükséges, akkor az adós mint ügyfél meghallgatásával, más közigazgatási szerv, vagy a panaszosok megkeresésével. A Ket. és az Art. biztosítja azokat a hatósági eljárás során igénybe vehető eszközöket, amelyek a körülmények tisztázását lehetővé tették volna.
Ugyanakkor az ingatlan-nyilvántartás jogszerűségének biztosítása a Földhivatal feladata [Inytv. 9. § (1) bekezdés].
Az ingatlan-nyilvántartásban feltüntetendő, azonosításra szolgáló adatok körét határozza meg az Inytv. korábban már idézett 15. §-a a következőképpen: „Az ingatlanok nyilvántartása során a magánszemélyek azonosítására a családi és utónevet – ideértve a születési családi és utónevet is –, a jogosult születési helyét és idejét, az anyja születési nevét (a továbbiakban: természetes személyazonosító adatok), lakcímét, továbbá, a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek esetében, az érintett személyi azonosítóját kell használni. A szervezetek azonosítására a szervezet megnevezését, székhelyét, a statisztikáról szóló törvény hatálya alá tartozó szervezet esetében a statisztikai azonosítóját kell alkalmazni (az azonosításra szolgáló adatok együtt: a jogosult adatai). Az adatok közül a személyi azonosítót a személyazonosító jel helyébe lépő azonosítási módokról és az azonosító kódok használatáról szóló 1996. évi XX. törvény rendelkezései szerint kell kezelni, s azt a tulajdoni lapon, továbbá – ha törvény másként nem rendelkezik – az ingatlan-nyilvántartás részeiről kiadott másolaton feltüntetni nem szabad. Az e szakaszban meghatározott személyek és szervezetek az ott felsorolt adatokat kötelesek az ingatlan-nyilvántartási ügyükben eljáró ingatlanügyi hatósággal közölni.”
Mivel a rendelkezésemre álló adatok szerint a panaszosok tulajdonjogának bejegyzése 1996-ban történt, ezért tekintettel kell lenni az akkor hatályban lévő, az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1972. évi 31. törvényerejű rendeletre (a továbbiakban: Tvr.), amelyet a végrehajtására kiadott 27/1972. (XII. 31.) MÉM rendelettel (a továbbiakban: Vhr.) együtt alkalmaztak. A Vhr. 9. § (3) bekezdése szerint a bejegyzésben magánszemély esetében fel kellett tüntetni a jogosult családi és utónevét, ideértve a leánykori családi és utónevet, anyja nevét, születési évét, lakáscímét, továbbá az érintett személyazonosító jelét.
A Vhr. 76. § (1) bekezdése a) pontja szerint a bejegyzés alapjául szolgáló magánokiratnak tartalmaznia kellett az érdekelt magánszemély családi és utónevét, leánykori családi és utónevét, születési évét, anyja nevét és lakáscímét, továbbá a személyazonosító jelet.
Mivel a panaszosok tulajdonjogának bejegyzésekor ezek a szabályok voltak hatályban, az ingatlan-nyilvántartásnak eredetileg is tartalmaznia kellett volna a panaszosok ténylegesen feltüntetett személyi adatain túl legalább a születési idejüket. Ebben az ügyben ez már – kellő figyelem esetén – a panaszos és az adós megkülönböztetéséhez elegendő támpontot nyújtott volna. Mivel ezeket az adatokat törvény erejénél fogva kellett bejegyezni, az az álláspont, amely szerint a panaszosok a bejegyző határozatot kézhez kapták, így jelezhették volna az adatok hiányos voltát, illetve tulajdoni lap másolat kikérését követően kérhették volna az adatok helyesbítését, nem jöhet számításba.
A Ket. 15. § (1) bekezdése szerint a közigazgatási hatósági eljárásban ügyfél az a természetes vagy jogi személy, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akinek (amelynek) jogát, jogos érdekét vagy jogi helyzetét az ügy érinti, akit (amelyet) hatósági ellenőrzés alá vontak, illetve akire (amelyre) nézve – tulajdonát, jogait és vagyontárgyait is ideértve – a hatósági nyilvántartás adatot tartalmaz. Ugyanezen szakasz (3) bekezdése alapján törvény vagy kormányrendelet meghatározott ügyfajtákra részletesebb ügyfélfogalmat állapíthat meg.
Az Inytv. 25. § (2) bekezdése alapján az ingatlan-nyilvántartási eljárásban ügyfél az a természetes vagy jogi személy, jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akit (amelyet) az ingatlan-nyilvántartásba jogosultként bejegyeztek, illetve aki (amely) a bejegyzés folytán jogosulttá, illetve kötelezetté válna, a feljegyzés rá nézve előnyt vagy terhet jelentene, továbbá az ingatlan-nyilvántartási eljárás bejegyzett joga vagy a javára, illetve terhére feljegyzett tény megváltozását vagy törlését eredményezné. Az ingatlan-nyilvántartási eljárásban ügyfél az eljárást megindító hatóság, valamint az adatváltozást bejelentő személy.
A Ket. 78. § (1) bekezdése szerint a közigazgatási határozatot közölni kell az ügyféllel és azzal, akire nézve az jogot vagy kötelezettséget állapít meg, az ügyben eljárt szakhatósággal és a jogszabályban meghatározott más hatósággal vagy állami szervvel.
Mindezek alapján a jelzálogjog törléséről szóló földhivatali határozatot a panaszosokkal is közölni kellett volna.

3. Alkotmányossági követelmények
3.1. A jogállamiság fogalmából levezetett követelmények
Az Alkotmánybíróság szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetők a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. Az anyagi igazságosság jogállami követelménye a jogbiztonságot szolgáló intézményeken és garanciákon belül maradva valósulhat meg. ’Az anyagi igazság érvényesülésére’ éppúgy nem biztosít (nem biztosíthat) alanyi jogot az Alkotmány, mint ahogy arra sem, hogy egyetlen bírósági ítélet se legyen törvénysértő. Ezek a jogállam céljai és feladatai, amelyek megvalósulása érdekében megfelelő – elsősorban eljárási garanciákat nyújtó –intézményeket kell létrehoznia, és az érintett alanyi jogokat garantálnia. Az Alkotmány tehát az anyagi igazság érvényre-juttatásához szükséges és az esetek többségében alkalmas eljárásra ad jogot [9/1992. (I. 30.) AB határozat].
A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon [72/1995. (XII. 15.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság további alkotmányos követelményeket állapított meg a jogállam fogalom értelmezése során. Így kifejtette: „a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.” [56/1991. (XI. 8.) AB határozat]. Továbbá: ”A jogállamiság elvéből folyó egyik alapvető követelmény, a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye…” [6/1999. (IV. 21.) AB határozat].

3.2. A tisztességes eljáráshoz való jog
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály.1
Mindezek mellett a jogirodalmi vélemények többsége szerint a tisztességes eljárás követelménye minden olyan eljárásra vonatkozik, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói tevékenysége által érintett. Bár az Alkotmány e jog érvényesülését a bíróság eljárás tekintetében írja elő követelményként (Alkotmány 57. §.), a jogirodalom többé-kevésbé egységes abban, hogy a tisztességes eljárás követelményének a közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell.2
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte: például közigazgatási eljárás tekintetében a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal. 
Mindezek alapján a közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell a tisztességes eljáráshoz való jognak. Véleményem szerint mindez levezethető a jogállam fogalmából is, ahogy ez az 5.3.1. részben idézett alkotmánybírósági határozatokból is következik.3
Az Alkotmány a jogorvoslathoz való jogot az alkotmányos alapjogok között rögzíti [Alkotmány 57. § (5) bekezdése]. A jogorvoslathoz való jog olyan alkotmányos alapjog, amely mindenkit megillet, akinek jogát vagy jogos érdekét a bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés érinti. A jogorvoslathoz való jog gyakorlásához elengedhetetlenül szükséges, hogy az érintettek értesüljenek a határozatról, amely jogukat vagy jogos érdekeiket érinti, és megismerhessék annak tartalmát [38/2002. (IX. 25.) AB határozat].

3.3. A tulajdonhoz való jog
Az Alkotmánybíróság 64/1993. (XII. 22.) AB határozata szerint a tulajdonhoz való jog az Alkotmány 13. § (1) bekezdése értelmében alapvető jog. Azonban az alkotmányi tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a polgári jogi fogalmakat. A szükséges és arányos korlátozásnak, illetve a tulajdonjog lényeges tartalmának ugyanis nincs polgári jogi megfelelője. A tulajdonjog részjogosítványai – amelyek még a polgári jog szerint sem mindig a tulajdonost, s egyes esetekben törvénynél fogva nem őt illetik – nem azonosíthatók a tulajdonhoz való jog alkotmányi védelmet élvező lényeges tartalmával. 
Az Alkotmány a tulajdonjogot mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben. Az alkotmányos védelemnek úgy kell követnie a tulajdon társadalmi szerepének változását, hogy közben ugyanezt a védelmi feladatot elláthassa. Amikor tehát az egyéni autonómia védelméről van szó, az alapjogi tulajdonvédelem kiterjed a tulajdon egykori ilyen szerepét átvevő vagyoni jogokra, illetve közjogi alapú jogosítványokra is (például társadalombiztosítási igényekre). A másik oldalról viszont, a tulajdon szociális kötöttségei a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását alkotmányosan lehetővé teszik.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a tulajdonjog korlátozásának viszonylag tág tere lehet az Alkotmány keretei között. Az Alkotmánybíróság szerint az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja, az alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése.
Tehát közérdekből korlátozható a tulajdonhoz való jog, azonban ilyenkor vizsgálandó az arányosság kérdése, azaz az egyéni jogsérelem és a korlátozást indokoló közérdek összemérésére van szükség. Természetesen a tulajdonhoz való jog jogalkalmazás során történő korlátozásakor törvényi alapra van szükség, hiszen alapvető jogról van szó (Alkotmány 8. §.).
Az Alkotmánybíróság szerint az ingatlan-nyilvántartás – mint a nemzeti ingatlanvagyon leltára – egyebek között csak akkor tudja betölteni rendeltetését, ha az a közhitelesség és a nyilvánosság elve alapján működik. Az ingatlan-nyilvántartás közhitelessége és nyilvánossága az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében deklarált tulajdonhoz való jog – közelebbről az ingatlantulajdonhoz való jog – egyik garanciális biztosítéka [15/1995. (III. 13.) AB határozat].

3.4. Az állam objektív intézményvédelmi kötelezettsége
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az alapvető jogok érvényesülésének alkotmányossági garanciái nem merülnek ki az állami beavatkozás alkotmányos korlátait meghatározó jogi szabályozással. Az alapjogok szubjektív oldala mellett szükséges a tényleges érvényesülést elősegítő aktív állami fellépés, az objektív „intézményes” alapjogvédelem állami kötelessége. Az államnak ez az Alkotmány 8. § (1) bekezdéséből levezethető alkotmányos kötelezettsége egyben a szubjektív alapjog-érvényesülés garanciája. Az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. Az államnak ez a kötelezettsége nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell az alapvető jogok megsértésétől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Ez a szükséges jogszabályi és szervezeti feltételek kialakítását is jelenti [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, 1074/B/1994. AB határozat, 32/2003. (VI. 4.) AB határozat].

Összegzés
Az eddig kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a panaszosok tisztességes eljáráshoz való joga az Önkormányzat és a Földhivatal eljárására és mulasztására visszavezethetően sérült. Az eljáró szervek nem tisztázták a körülményeket teljes mértékben, annak ellenére, hogy ezt a hatályos jogszabályok alapján meg kellett volna tenniük, így a panaszos és az adós személyének különbözőségét sem sikerült felderíteniük. Ezért a panaszosok az eljárásban ügyfélként nem vehettek részt, jogorvoslati jogukat nem gyakorolhatták, sőt még a jelzálogjog törléséről rendelkező határozatot sem küldte meg a Földhivatal számukra, annak ellenére, hogy ez a hatályos jogszabályi rendelkezések alapján kötelező lett volna. Az Önkormányzat és a Földhivatal eljárása (mulasztása) a tisztességes eljáráshoz való alapvető joggal, és ezzel kapcsolatosan a jogorvoslathoz fűződő alapvető joggal összefüggésben visszásságot okozott.
Az Önkormányzat és a Földhivatal eljárása (mulasztása) a panaszosok tulajdonhoz fűződő alapvető jogával összefüggésben is visszásságot idézett elő, mivel a hatályos jogszabályok megsértésével, került sor a jelzálogjog téves bejegyzésére, amely tulajdonukhoz fűződő alkotmányos jogaikat jogszabályi alap (törvényesen fennálló arányos korlátozási indok) nélkül sértette. A fentebb ismertetett jogi szabályozás szerint a Földhivatalnak kellett volna gondoskodnia az ingatlan-nyilvántartás közhitelességéről, jogszerűségéről, a megfelelő személyazonosító adatok bejegyzéséről a panaszosok tulajdonjogának bejegyzésekor hatályos jogszabályok és a jelenleg hatályos jogszabályok alapján is.
Utalnom kell arra, hogy a jogállam fogalmából az Alkotmánybíróság által levezetett követelmények, amelyek szoros kapcsolatban állnak a közigazgatás működésével és a tisztességes eljáráshoz fűződő joggal, szintén sérelmet szenvedtek. Amennyiben az ingatlan-nyilvántartásban jelentős számban fordulnak elő olyan esetek, amikor a tulajdoni lapon a jogosultak adatai hiányosan szerepelnek – a jelen ügyben foglaltakhoz hasonlóan –, akkor ez a jogállam fogalmából levezetett jogbiztonság elvét sértheti, mivel az egyes ingatlanok vonatkozásában a jogosult személyek azonosítása számos esetben nehézségekbe ütközhet. Ezért az ingatlan-nyilvántartásban szereplő tulajdonosok tulajdonhoz való joga is veszélybe kerülhet. Ez ellentétben áll az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségével is.
A jogbiztonság elve sérelmének veszélyét okozta a Földhivatal azon eljárása is, amelynek eredményeképpen a 2007. 02. 17-én kelt jelzálogjog bejegyző határozatának postai kézbesítésére csak 2007. 04. 12-én került sor, majd a jelzálogjog törlését elrendelő 2007. 04. 23-án kelt határozatának postai kézbesítése 2007. 05. 14-én történt meg (mindkét esetben az Önkormányzat részére történő kézbesítésről van szó). Átlagos postaforgalmi időt tekintetbe véve a posta eljárásából fakadó késedelem nagy valószínűséggel kizárható. Mivel a fellebbezésre nyitva álló határidő főszabályként a közigazgatási határozat közlésétől (jelen esetben postai kézbesítésétől) kezdődik [Ket. 99. (1) bekezdés, és a földhivatalokról, a Földmérési és Távérzékelési Intézetről, a Földrajzinév Bizottságról és az ingatlan-nyilvántartási eljárás részletes szabályairól szóló 338/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 9. § (1) bekezdés], az ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésről (törlésről) rendelkező határozat keltéhez képest aránytalanul későn kezdődött el a jogorvoslat benyújtására szolgáló határidő, valamint az érdekeltek is késve szerezhettek tudomást a bejegyző (törlő) határozatról. Mivel a tulajdoni lapra történő bejegyzés (törlés) a földhivatali határozat alapján történik, ezért a bejegyzés (törlés) időpontja, valamint a kézbesítés és a fellebbezési határidő kezdete időben túlságosan elvált egymástól.
Mindezek miatt, ebben a vonatkozásban ugyancsak a jogbiztonság elve sérelmének veszélye állapítható meg.

Intézkedések
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése, valamint 21. § (1) bekezdése alapján:
1. A feltárt visszásság jövőbeni elkerülése érdekében felkérem az Önkormányzat jegyzőjét – annak ellenére, hogy figyelmeztette az eljáró ügyintézőket a körültekintőbb, a jogszabályoknak megfelelő, szakszerű munkavégzésre –, hogy valamennyi itt megfogalmazott követelmény érvényesítése érdekében folyamatosan ellenőrizze a közigazgatási hatósági ügyek intézését és biztosítsa azok törvényességét.
2. Felkérem a Budapesti 1. számú Körzeti Földhivatal vezetőjét, hogy vizsgálja meg az ügyintéző eljárását, és saját hatáskörében intézkedjen a hasonló esetek elkerülése érdekében. Kezdeményezem továbbá, hogy az érintett ügyintézők figyelmét hívja fel a határozatok meghozatala során történő fokozottabb körültekintésre.
3. A földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter feladat- és hatásköréről szóló 162/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. § h) pontjára és 5. § (1) bekezdés c) pontjára, valamint 13. § a) pontjára tekintettel felkérem a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztert, hogy vizsgálja meg az ingatlan-nyilvántartás országos rendszerét abból a szempontból, hogy az a törvény által előírt adatokat teljes körűen tartalmazza-e, különös tekintettel az azonosításhoz szükséges személyi adatokra. Felkérem továbbá, hogy a jelentésemben foglaltakra tekintettel vizsgálja meg a földhivatalok ügyintézési gyakorlatát, különös tekintettel az adathiányból fakadó problémákra, valamint a közigazgatási határozatok kézbesítésének gyakorlatára.

Budapest, 2008. február 4.
Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o.
2 Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Budapest, 2004. 109. o., Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Budapest, 2001. 562. o., valamint Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Budapest, 2003. 706. o.
3 A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…”