Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1128/2007. számú ügyben
(Kapcsolódó ügyszám: OBH 5242/2007.)

Előadó: dr. Haraszti Katalin
Az eljárás megindulása
A magyar állampolgár panaszosok mindkét ügyben a férjezett jogállású, román állampolgár élettársuktól származó gyermekeik családi jogállásának, valamint magyar állampolgársága rendezése ügyében fordultak hozzám. Mindketten sérelmezték, hogy az élettársi kapcsolatból származó gyermekeik születési anyakönyvi bejegyzésében apaként nem az ő nevük szerepel, továbbá az apai jogállásuk hivatalos elismerésére irányuló erőfeszítéseik is sikertelenek voltak. 

A megállapított tényállás
Az OBH 1128/2007. számú ügyben a Császártöltés községben élő panaszos és férjezett családi állapotú, román állampolgár élettársa 1998. szeptembertől közös háztartásban éltek. Az élettársi kapcsolatból 1999. október 25-én egy fiú, majd 2003. szeptember 1-jén egy leánygyermek született. Miután a gyermekek születésekor a panaszos élettársa férjes családi állapotú volt, apaként mindkét gyermek születési anyakönyvi bejegyzésében, az anya román állampolgár férjének neve szerepel. Az időközben benyújtott bontókereset eredményeként a Maros Megyei Régen Város Bírósága 2004. május 17-én kelt 793. számú ítéletével panaszos élettársának házasságát felbontotta. A panaszos élettársa 2006. szeptember 2-án, a gyermekek jogállásának rendezése céljából Romániába utazott, ahonnan a panasz benyújtásáig nem tért vissza. 
A panaszos szeretné, ha gyermekei születési anyakönyvi bejegyzésében ő lenne apaként bejegyezve, a családi nevét viselnék, és mindketten magyar állampolgárságot szereznének. A panaszos által megkeresett hatóságok tájékoztatása szerint az anya volt férje ellen az apasági vélelem megdöntésére irányuló pert magyar bíróság előtt nem lehet megindítani. A Romániában megindítandó per költségeit – nehéz szociális helyzete miatt – panaszos a nem tudja vállalni. Az apasági vélelem megdöntésének hiányában azonban nincs jogi lehetőség arra, hogy a panaszos adatait a gyermekeinek anyakönyvi nyilvántartásába apaként bejegyezzék, és a magyar állampolgárságot – a leszármazás alapján - megszerezzék. Magyar állampolgárság hiányában a két gyermek ismeretlen állampolgárságú külföldiként, az idegenrendészeti jogszabályok előírásainak megfelelően tartózkodhat az országban, így a család a kiskorú magyar állampolgárok után járó szociális juttatásokat sem veheti igénybe. A nagyobbik gyermek már iskolaköteles életkorban van, azonban állampolgárságának, illetve tartózkodási jogcímének rendezetlensége miatt a panaszos az általános iskolába sem tudta őt beíratni.
Az OBH 5242/2007. számú ügyben a Budapest VII. kerületében élő panaszos ugyancsak kiskorú gyermekei családi jogállása, valamint magyar állampolgárságának rendezése ügyében fordult hozzám. A panaszos és férjes családi állapotú román élettársa 1990. év elején ismerkedtek meg. Az élettársi kapcsolatból 1991. október 30-án egy fiú, majd 1995. február 2-án egy leánygyermek született. A gyermekek születési anyakönyvi bejegyzésében, apaként az anya román állampolgár férjének neve szerepel. Az anya Romániában kötött házasságának felbontását követően a panaszos és élettársa összeházasodtak, majd harmadik közös gyermekük is megszületett. Az ő születési anyakönyvi bejegyzésébe apaként már a panaszos adatai szerepelnek, magyar állampolgárként, a panaszos családi nevét viseli. 1997-ben a panaszos felesége azzal a szándékkal utazott Romániába, hogy a házasságkötésük előtt született két gyermek jogállását tisztázza, azonban a család többé nem látta. A feleség első házasságából származó, Romániában született és anyakönyvezett gyermeke időközben nagykorú lett, így a vizsgálat az ő magyarországi jogállását nem érinti. Felesége távozása óta három közös gyermeküket – az időközben megromlott egészségi állapotú, 62 éves – panaszos egyedül neveli. A panaszos beadványához mellékelte az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Budapesti és Pest-megyei Regionális Igazgatóságának két levelét, amelyben arról értesítették, hogy a nem magyar állampolgár gyermekei állandó magyarországi tartózkodásához szükséges okmányok elkészültek, azokat az illetékes román hatóság által kiállított úti okmányok, illetve személyazonosító igazolványok bemutatásával egyidejűleg átveheti. Állítása szerint a panaszos soha nem járt Romániában, és az úti okmányok, illetve személyazonosító igazolványok beszerzéséhez sem pénze, sem fizikai ereje nincsen.

A vizsgált alkotmányos jogok
A jogállam részét képező jogbiztonsághoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” /Alkotmány 2. § (1) bekezdés/;
A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja: „A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját”. /7. § (1) bekezdés/,
A család védelméhez való jog: „A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét”. /15. §/,
A gyermekek védelemhez való joga: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges”. / 67. § (1) bekezdés/.

Az alkalmazott jogszabályok
A házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény
43. § (1) Az apaság vélelmét meg lehet támadni, ha az, akit a vélelem alapján apának kell tekinteni, a gyermek anyjával a fogamzás idejében nemileg nem érintkezett, vagy a körülmények szerint egyébként lehetetlen, hogy a gyermek tőle származik, illetőleg ha a származás reprodukciós eljárás következménye, és az anya férje, illetve élettársa az eljáráshoz nem járult hozzá.
(2) Ha az apaság vélelme teljes hatályú apai elismerésen alapul, a vélelmet azon az alapon is meg lehet támadni, hogy a nyilatkozatnak a törvényes feltételek hiányában nincs teljes hatálya.
(3) A megtámadásra jogosult
a) a gyermek,
b) az, akit a vélelem alapján a gyermek apjának kell tekinteni,
c) a gyermek halála után leszármazója, ilyennek hiányában az ügyész.
(4) Az anya volt férje akkor is jogosult a megtámadásra, ha a vélelem az, hogy az anya újabb házasságbeli férje az apa, de ennek a vélelemnek megdőlte esetén a volt férjet kellene apának tekinteni.
(5) Az apaság vélelmét a gyermek a nagykorúsága elérése után egy évig, a többi jogosult pedig a gyermek születéséről szerzett értesülése időpontjától számított egy év alatt támadhatja meg. Az a jogosult, aki a megtámadás alapjául szolgáló tényről a reá nézve megállapított határidő kezdete után értesült, az értesüléstől számított egy év alatt támadhatja meg az apaság vélelmét.
(6) Ha az, akit a vélelem alapján a gyermek apjának kell tekinteni, a határidő eltelte folytán megtámadásra már nem jogosult, az apaságot érdekében az ügyész támadhatja meg. Megtámadásnak azonban csak a vélelmezett apa életében van helye.

44. § (1) Az apaságnak és az anyaságnak, továbbá az utólagos házasságkötés hatályának bírósági megállapítását keresettel lehet kérni, s keresettel lehet megtámadni az apaság vélelmét is. A pert a jogosultnak személyesen kell megindítania.
(2) A korlátozottan cselekvőképes személy a pert csak törvényes képviselője hozzájárulásával indíthatja meg. Ha a törvényes képviselő a hozzájárulás megadásában tartósan gátolva van, vagy a hozzájárulást nem adja meg, azt a gyámhatóság hozzájárulása pótolja.
(3) Cselekvőképtelen jogosult helyett - a gyámhatóság hozzájárulásával - a törvényes képviselő léphet fel.
(4) Az apaság vélelmének megdöntése iránti per megindítása előtt a gyámhatóságnak cselekvőképtelen kiskorú esetében - elháríthatatlan akadályt kivéve - az anyát és a vélelmezett apát meg kell hallgatnia. A gyámhatóság a perindításhoz csak akkor járulhat hozzá, ha a származás kiderítése és a családi jogállás rendezése a kiskorú érdekében áll. Ha az anya és a vélelmezett apa között a gyermek elhelyezése vitás, a gyámhatóság a hozzájárulást csak kivételesen indokolt esetben adhatja meg.

A Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről szóló 1959. évi 19. törvényerejű rendelet
A szülők és a gyermekek közötti jogviszony
26. Cikk
(1) A származás megállapítására, valamint a származás vélelmének megdöntésére annak a Szerződő Félnek a jogát kell alkalmazni, amelynek a gyermek állampolgára.
(2) Ha a gyermek a másik Szerződő Fél területén lakik, és számára ennek joga kedvezőbb, ezt kell alkalmazni.
27. Cikk
A szülők és a gyermekek közötti jogviszonyra annak a Szerződő Félnek a jogát kell alkalmazni, amelynek a gyermek az állampolgára. A 26. Cikk (2) bekezdésének a rendelkezéseit ebben az esetben is alkalmazni kell.
28. Cikk
(1) A 26. és 27. Cikkben említett jogviszonyokra vonatkozó határozatok hozatalára azon Szerződő Fél bíróságának van joghatósága, amelynek a gyermek állampolgára.
(2) Ha mind a felperes, mind pedig az alperes ugyanannak a Szerződő Félnek a területén lakik, ennek a Szerződő Félnek a bírósága is eljárhat; a 26. és 27. Cikk rendelkezéseit ebben az esetben is meg kell tartani.

A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény 
2. cikk
1. Az Egyezményben részes államok tiszteletben tartják és biztosítják a joghatóságuk alá tartozó gyermekek számára az Egyezményben lefektetett jogokat minden megkülönböztetés, nevezetesen a gyermeknek vagy szüleinek vagy törvényes képviselőjének faja, színe, neme, nyelve, vallása, politikai vagy más véleménye, nemzeti, nemzetiségi vagy társadalmi származása, vagyoni helyzete, cselekvőképtelensége, születési vagy egyéb helyzete szerinti különbségtétel nélkül.
2. Az Egyezményben részes államok megteszik a megfelelő intézkedéseket arra, hogy a gyermeket hatékonyan megvédjék minden, bármely formában jelentkező megkülönböztetéstől és megtorlástól, amely szülei, törvényes képviselői vagy családtagjai jogi helyzete, tevékenysége, véleménynyilvánítása vagy meggyőződése miatt érhetné őt.
3. cikk
1. A szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban.
2. Az Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámjai és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jólétéhez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket.
4. cikk
Az Egyezményben részes államok meghoznak minden olyan törvényhozási, közigazgatási vagy egyéb intézkedést, amelyek az Egyezményben elismert jogok érvényesüléséhez szükségesek. Amennyiben gazdasági, szociális és kulturális jogokról van szó, ezeket az intézkedéseket a rendelkezésükre álló erőforrások határai között és szükség esetén, a nemzetközi együttműködés keretében hozzák meg.
7. cikk
1. A gyermeket születésekor anyakönyvezik és ettől kezdve joga van ahhoz, hogy nevet kapjon, állampolgárságot szerezzen és lehetőség szerint ismerje szüleit, valamint ahhoz, hogy ezek neveljék.
2. Az Egyezményben részes államok gondoskodnak arról, hogy ezeket a jogokat hazai törvényhozásuknak és a tárgyra vonatkozó nemzetközi okmányokban vállalt kötelezettségeiknek megfelelően érvényre juttassák, különösen akkor, ha ennek hiányában a gyermek hontalanná válna.
28. cikk
1. Az Egyezményben részes államok elismerik a gyermeknek az oktatáshoz való jogát, és különösen e jog gyakorlásának fokozatos, az esélyegyenlőség alapján való gyakorlása céljából:
a) az alapfokú oktatást mindenki számára kötelezővé és ingyenessé teszik;
b) előmozdítják a középfokú oktatás, különböző, mind általános, mind szakirányú formáinak megszervezését, és ezeket minden gyermek számára megnyitják és hozzáférhetővé teszik, továbbá intézkedéseket tesznek az oktatás ingyenességének bevezetésére és szükség esetére pénzügyi segítségnyújtásra;

A közoktatásról szóló1993. évi LXXIX. törvény
66. § (1) A tanuló (magántanuló) az iskolával tanulói jogviszonyban áll. A tanulói jogviszony felvétel vagy átvétel útján keletkezik. A felvétel és az átvétel jelentkezés alapján történik. A felvételről vagy átvételről az iskola igazgatója dönt a 42. § (1)-(2) bekezdésében és a 46-47. §-ban meghatározottak alapján. Általános iskolában felvételi vizsga nem szervezhető. (2) Az általános iskola - beleértve a kijelölt iskolát is - köteles felvenni, átvenni azt a tanköteles tanulót, akinek lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye a körzetében található (a továbbiakban: kötelező felvételt biztosító iskola). 

A gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet
167. § (1) Ha Magyarországon lakó vagy tartózkodó, továbbá a Magyarországon talált nem magyar állampolgárságú gyermek elhelyezése, tartása vagy gondozása érdekében halasztást nem tűrő intézkedés szükséges, az eljáró gyámhatóság a magyar jog szerinti ideiglenes intézkedés megtételére köteles [Gyvt. 4. § (3) bek.].
(2) A gyámhatóság az ideiglenes intézkedésről szóló döntését közli
a) az illetékes külképviselettel a gyermek állampolgársága szerinti országába történő visszajuttatásának (repatriálásának) elősegítése, az ideiglenes intézkedés megtételéről való tájékoztatása, illetve intézkedés kérése,
b) a területileg illetékes rendőr-főkapitányság igazgatásrendészeti osztályával tájékoztatás vagy a magyarországi tartózkodás rendezése,
c) a miniszterrel tájékoztatás céljából.
(3) A gyámhatóság haladéktalanul értesíti az állampolgárság szerint illetékes külképviseletet minden olyan esetben, amikor a külföldi állampolgárságú gyermek, továbbá cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes személy törvényes képviseletéről kell gondoskodni, de ideiglenes intézkedés megtétele nem indokolt.
(6) A Budapest Főváros V. kerületi Gyámhivatala felülvizsgálja az ideiglenes hatályú elhelyezésről szóló döntését a) a származási országnak a (2) bekezdés a) pontjában foglaltakra adott válaszát követően azonnal, b) a származási ország válaszának hiányában félévente, és meghozza a Gyvt. 73. § (4) bekezdése szerinti döntéseket.

A vizsgálat megállapításai
I. Az anyakönyvezéssel, a névviseléssel és az állampolgárság megszerzésével kapcsolatos megállapítások
A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: gyermekjogi egyezmény) 7. cikk 1. pontja minden gyermek alapvető jogaként határozza meg, hogy a születésekor anyakönyvezzék, és ettől kezdve joga van ahhoz, hogy nevet kapjon, állampolgárságot szerezzen, és lehetőség szerint ismerje szüleit, valamint ahhoz, hogy ezek neveljék.
Az Egyezmény 7. cikkének 1. pontjával összhangban, az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 1982. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: At.) 9. § értelmében, a születést anyakönyvezés végett az illetékes anyakönyvvezetőnél be kell jelenteni. Az At. 11. § alapján a születést az anyakönyvvezető – főszabályként – a bejelentést követően azonnal anyakönyvezi. 
A hatályos magyar jog nem rendelkezik arról, hogy kit kell a gyermek anyjának tekinteni. Tételes jogszabályi rendelkezés hiányában, az anyakönyvvezető a gyermek anyjaként annak a nőnek az adatait jegyzi be az anyakönyvbe, aki őt a világra hozta. A gyermek apjának - a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (a továbbiakban: Csjt.) 35. § (1) bekezdése alapján - azt a személyt kell tekinteni, „akivel az anya a fogamzási idő kezdetétől a gyermek születéséig eltelt idő vagy annak legalább egy része alatt házassági kötelékben állott.” A születés bejelentésére szolgáló nyomtatványt a szülők személyazonosításra szolgáló okmánya, valamint más közokiratok, különösen a szülők 300 napnál nem régebben kiállított házassági anyakönyvi kivonata alapján kell kiállítani.A külföldi állampolgár a személyazonosságát érvényes úti okmánnyal, magyar hatóság által kiállított érvényes személyazonosító igazolvánnyal, esetleg a menekültügyi, vagy az idegenrendészeti hatóság által kiállított okmánnyal igazolja. Az At. végrehajtásáról szóló 6/2003. (III. 7.) BM rendelet 47. § (1) bekezdése alapján az anyakönyvvezető a gyermek apjaként annak a férfinek az adatait jegyzi be a születési anyakönyvbe, aki a Csjt. idézett rendelkezésének megfelel. Amennyiben a személyazonosításra szolgáló okmánya szerint a szüléskor az anya férjes családi állapotú volt, apaként akkor is a férj adatait kell a születési anyakönyvbe bejegyezni, ha egy másik férfi – akár az anyával egybehangzóan – azt állítja, hogy a gyermek tőle származik. A vizsgálat idején a gyermekek az anya román állampolgár férjének családi nevét viselték.
A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: Áptv.) 3. § (1) bekezdése értelmében a születésénél fogva magyar állampolgárrá válik a magyar állampolgár gyermeke. Miután a magyar állampolgárság megszerzéséhez legalább az egyik szülőnek magyar állampolgárnak kell lennie, az anyakönyvvezető a születés anyakönyvezésénél mindkét szülő állampolgárságát köteles megvizsgálni, és az anyakönyvbe bejegyezni. Az anyakönyvi bejegyzések szerint a szüléskor panaszosok gyermekeinek édesanyja férjes családi állapotú román állampolgár volt, és egyikük férje sem volt magyar állampolgár, tehát egyik gyermek sem szerezte meg a magyar állampolgárságot. A külföldi állampolgárság érvényes külföldi úti okmánnyal, a más állam által kiállított állampolgársági okirattal, a magyar hatóság által kiállított érvényes személyazonosító igazolvánnyal, valamint úti okmánnyal igazolható. A külföldi szülőktől származóként anyakönyvezett újszülöttek a felsorolt okmányok egyikével sem rendelkeztek, ezért a születési anyakönyvben a „állampolgársága ismeretlen” bejegyzés szerepel. Miután a panaszosok gyermekeinek születésekor az anyák a birtokukban lévő, személyazonosító okmányok szerint férjes családi állapotúak voltak, a gyermekek apjaként – a ténylegesen fennálló vérségi kapcsolattól függetlenül – az anyák házastársának adatait kellett a születési anyakönyvbe bejegyezni. A gyermekek szüleinek anyakönyvi bejegyzése a vonatkozó jogszabályi előírásoknak megfelelően történt, azok kapcsán alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem.
Az anyakönyvvezető – a menekültként elismert személyek kivételével – a külföldi állampolgár anyakönyvi eseményéről anyakönyvi másolatot állít ki, és azt öt munkanapon belül a felettes szervhez felterjeszti. A felettes szerv az anyakönyvi kivonatokat 30 napon belül – nemzetközi szerződés vagy viszonosság alapján – közvetlenül a külföldi személy állampolgársága szerint illetékes idegen állam magyarországi külképviseleti hatóságának megküldi.Az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium munkatársának tájékoztatása szerint a román állampolgár szülőktől származó újszülött születési anyakönyvi kivonatát a közigazgatási hivatalok Románia budapesti külképviseletének postázták. Sem az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, sem az államigazgatási hivatalok megkérdezett munkatársainak nem volt tudomásuk arról, hogy a nagykövetség címére postázott anyakönyvi kivonatoknak mi lesz a sorsa. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként kizárólag a Magyar Köztársaság hatóságainak eljárását vizsgálhatom. Ezért - hatáskör hiányában – nem volt lehetőségem arra, hogy a magyar hatóságok által megküldött anyakönyvi okiratok további sorsáról Románia budapesti külképviseletnél tájékozódjak. Az említett okból arról sincs tudomásom, hogy a gyermekeket az illetékes román hatóság - magyar fél által megküldött anyakönyvi kivonatok alapján – külföldön született román állampolgárként regisztrálja-e.  
Az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium munkatársának tájékoztatása szerint amennyiben a külföldi állampolgár szülők a gyermekük állampolgárságát utóbb valamilyen úti okmánnyal igazolják, azt az anyakönyvvezető a születési anyakönyvbe haladéktalanul bejegyzi. Ezt követően a gyermek Magyarországon kiállított születési anyakönyvi kivonatában a szülők által igazolt állampolgárság szerepel. 

II. A gyermekek családi jogállásának rendezésével összefüggő megállapítások
A gyermekjogi egyezmény 7. cikk 1. pontja alapján minden gyermeknek joga van ahhoz, hogy lehetőség szerint ismerje szüleit, valamint ahhoz, hogy ezek neveljék. Amennyiben felmerül, hogy a születési anyakönyvi bejegyzésben szereplő férfi, „akit a vélelem alapján apának kell tekinteni, a gyermek anyjával a fogamzás idejében nemileg nem érintkezett, vagy a körülmények szerint egyébként lehetetlen, hogy a gyermek tőle származik,” a Csjt. 43. § (1) bekezdése értelmében az apaság vélelmét meg lehet támadni. A Csjt. 43. § (3) bekezdése alapján az apaság vélelmének megtámadására jogosult a férfi, akit a vélelem alapján a gyermek apjának kell tekinteni, a gyermek, továbbá a gyermek halála után leszármazója, ilyennek hiányában az ügyész. 
A vizsgált ügyekben az anyák román állampolgár férjei, akiket „a vélelem alapján a gyermek apjának kell tekinteni” ismeretlen helyen tartózkodnak, így a feleségük élettársi kapcsolatból származó, Magyarországon született gyermekei létezéséről még csak tudomásuk sincsen, vagyis kicsi az esélye annak, hogy a pert megindítsák. A kiskorú gyermekek a per megindítására önállóan nem képesek. A Csjt. 44. § (3) bekezdése ugyan lehetővé teszi, hogy a cselekvőképtelen jogosult helyett - a gyámhatóság hozzájárulásával - a törvényes képviselő lépjen fel, azonban a vizsgált ügyekben az anyák - azaz a törvényes képviselők - ismeretlen helyen tartózkodnak. A hatályos családjogi szabályok értelmében az a férfi, akit a vélelem megdöntése esetén a gyermek apjának kellene tekinteni, nem jogosult arra, hogy a pert megindítsa. Az említett okból a panaszosok a külföldi állampolgár anyával fennálló élettársi kapcsolatból származó gyermekeik származásának megállapítása ügyében nem perelhetnek.
Amennyiben a román hatóságok a román apától és román anyától származó gyermeket Magyarországon született román állampolgárként regisztrálják, családjogi jogállásuk rendezése ügyében a Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában, Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről szóló 1959. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: magyar-román jogsegélyszerződés) vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni. A magyar-román jogsegélyszerződés 28. cikkének (1) bekezdése értelmében a két ország állampolgárait érintő származás vélelmének megdöntésére irányuló kérelmek elbírálására „azon Szerződő Fél bíróságának van joghatósága, amelynek a gyermek az állampolgára”. A jogsegélyszerződés hivatkozott szakaszának eredményeként ezekben a származásmegállítási perekben az ügyész sem tud fellépni. Miután a magyar-román jogsegélyszerződés 26. cikk alapján „a származás vélelmének megdöntésére annak a szerződő félnek a jogát kell alkalmazni, amelynek a gyermek állampolgára,”az illetékes magyar hatóságoknak nincs tudomásuk arról, hogy a panaszosok a román bíróság joghatósága alá tartozó per megindítására jogosultak-e. 
A panaszosok egészségi állapotának, illetve szociális helyzetének ismeretében nyilvánvaló, hogy még ha az apaság vélelmének megdöntésére irányuló per megindítására jogosultak lennének is, számukra a szomszédos Románia földrajzilag távol eső, idegen nyelven eljáró, ismeretlen jogot alkalmazó, bírósága előtti jogérvényesítés leküzdhetetlen nehézséget jelent. Az apaság vélelmének megdöntésére irányuló per hiányában azonban nincs esély arra, hogy a gyermekek biológiai származása és magyar állampolgársága a jog által is elismerést nyerjen. A gyermekjogi egyezmény 4. cikk alapján a „részes államok meghoznak minden olyan törvényhozási, közigazgatási vagy egyéb intézkedést, amelyek az Egyezményben elismert jogok érvényesüléséhez szükségesek.” 
Azzal, hogy a hatályos magyar jog nem biztosít lehetőséget arra, hogy a magyar állampolgár panaszosok az élettársi kapcsolatból származó gyermekeik apasági vélelmének megdöntésére irányuló pert hazai bíróság előtt megindítsák, a jogalkotó nem tett eleget a gyermekjogi egyezmény 4. cikkében vállalt kötelezettségeinek, ami az Alkotmány 7. § (1) bekezdésében biztosított a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjához, az Alkotmány 15. §-ában biztosított család védelméhez, valamint az Alkotmány 67. §-ában biztosított, a gyermekek védelemhez való jogával összefüggő visszásságot okoz.

III. A gyermekek magyarországi tartózkodásával kapcsolatos megállapítások
A panaszosok élettársi kapcsolatból származó gyermekeinek születési anyakönyvi bejegyzésében külföldi állampolgár szülők adatai, illetve az „állampolgársága ismeretlen” bejegyzés szerepel. Miután – magyar állampolgár felmenő hiányában - születéskor egyik gyermek sem szerezte meg a magyar állampolgárságot, a külföldiekre érvényes szabályok szerint tartózkodhatnak az országban. A külföldi állampolgár érvényes úti okmány – esetleg vízum - vagy személyazonosító igazolvány birtokában jogosult a Magyar Köztársaság területére beutazni. A hosszabb idejű, többnyire három hónapot meghaladó tartózkodáshoz a külföldinek – a felsorolt okmányokon túl – tartózkodási okmánnyal is rendelkeznie kell. A külföldi állampolgár szülők gyermekének magyarországi születéséről sem a kórház, sem az anyakönyvvezető nem értesíti az idegenrendészeti hatóságot. Az idegenrendészeti hatóság a külföldi szülőktől származó kiskorú magyarországi jelenlétéről általában a szülők, esetleg a valamelyik gyermekvédelmi hatóság bejelentése alapján értesül. A szülő feladata, hogy gyermeke születését az állampolgársága szerinti állam illetékes hatóságánál a bejelentse és részére úti okmányt kérjen. Előfordul, hogy a kiskorú gyermek adatait valamelyik szülő – többnyire az anya – úti okmányában rögzítik, de egyre gyakoribb, hogy saját úti okmánnyal rendelkezik. A kiskorú tartózkodási okmányának kiállítását az őt gondozó szülőnek a magyarországi lakóhelyük szerinti idegenrendészeti hatóságnál kell kérelmeznie. Mielőtt az idegenrendészeti hatóság az önmaga eltartására képtelen kiskorú tartózkodását – családtagként - engedélyezi, megvizsgálja, hogy a kérelmet benyújtó szülő a magyarországi tartózkodás feltételeinek megfelel-e. Az idegenrendészeti nyilvántartás adatai szerint tartózkodási okmánnyal egyik panaszos élettársa sem rendelkezett. Feltehetően az említett körülmény az oka annak, hogy a román állampolgár anyák a magyar állampolgár élettársuktól származó gyermekeik jogszerű magyarországi tartózkodáshoz szükséges okmányok kiállítását az idegenrendészeti hatóságnál nem kérelmezték.  
Az OBH 1128/2007. számú ügy panaszosa és a két gyermek a lakóhelyük szerinti Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálat gondozásában álltak, azonban az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) a gyermekek magyarországi tartózkodásáról csak a vizsgálatom megindításáról szóló megkeresésből értesült. Ezek a gyermekek a vizsgálatomat megelőzően sem úti okmánnyal, sem a magyarországi lakóhelyet vagy tartózkodási helyet igazoló okmánnyal nem rendelkeztek. A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Köt.) 6. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaságban a – a Köt-ben meghatározottak szerint – minden gyermek tanköteles. A Köt. 66. § (2) bekezdése szerint azonban az „általános iskola - beleértve a kijelölt iskolát is - köteles felvenni, átvenni azt a tanköteles tanulót, akinek lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye a körzetében található.” Miután a Köt. az alapfokú oktatást nyújtó általános iskola felvételi kötelezettségét lakóhelyhez vagy tartózkodási helyhez köti, az általános tankötelezettség ellenére, az intézmények csak olyan gyermek beiratkozási kérelmét hajlandóak elfogadni, aki a Köt. 66. § (2) bekezdésében említett feltételek egyikét okirattal igazolja. A magyarországi lakcímet, illetve tartózkodási helyet igazoló okmány hiánya volt az oka annak, hogy a panaszos tanköteles életkorba lépett nagyobbik gyermekét nem tudta a helyi általános iskolába beíratni. A Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálat munkatársának tájékoztatása szerint, a kisfiú esetében annyit sikerült elérni, hogy az életkorának megfelelő tanítási órákat látogathatta, azonban beíratás hiányában, bizonyítványt nem kaphatott. 
A gyerekjogi egyezmény 28. cikk a) pontjában a részes államok elismerik a gyermeknek az oktatáshoz való jogát, és vállalják, hogy e jog gyakorlásának fokozatos, az esélyegyenlőség alapján való gyakorlása céljából az alapfokú oktatást mindenki számára kötelezővé és ingyenessé teszik. A gyermekjogi egyezmény 2. cikk 1. pontja alapján a részes államok az Egyezményben lefektetett jogokat - így a mindenki számára kötelező és ingyenes alapfokú oktatáshoz való jogot is - tiszteletben tartják és azokat a joghatóságuk alá tartozó gyermekek számára minden megkülönböztetés nélkül biztosítják.
Az Alkotmány 7. § (1) bekezdésében biztosított nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjához, továbbá az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított, a gyermek megfelelő szellemi fejlődéséhez szükséges gondoskodáshoz, továbbá való joggal összefüggő visszásságot okoz, hogy a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény a Magyar Köztársaság joghatósága alá tartozó, lakcímet vagy tartózkodási helyet igazoló okmánnyal nem rendelkező, nem magyar állampolgár gyermekek kötelező általános iskolai felvételéről nem rendelkezik.   
A vizsgálatom megindításáról szóló megkeresés átvételét követően, a Hivatal Dél-alföldi Regionális Igazgatóságának munkatársa kereste meg a külföldi állampolgár kiskorú ideiglenes elhelyezését követően intézkedésre kijelölt, Budapest Főváros V. kerületének gyámhivatalát.A gyermekek magyarországi tartózkodásáról sem az intézkedésre kijelölt, sem az ideiglenes elhelyezésükre illetékes Kecel Városi Gyámhivatalnak nem volt tudomása. A gyámhivatal a szükséges információk beszerzését követően, mindkét gyermeket ideiglenesen a panaszosnál helyezte el, és őt jelölte ki törvényes képviselőnek, és a Hivatal a megfelelő tartózkodási okmányokat is kiállította számukra. 
Az OBH 5242/2007. számú ügyben a panaszos értesítette az idegenrendészeti hatóságot arról, hogy a felesége távozását követően, a román állampolgár szülők leszármazottjaként anyakönyvezett két kiskorú gyermeke szülői felügyelet nélkül maradt. A panaszos törvényes képviselővé történő kijelölését követően, az idegenrendészeti hatóság a két kiskorú gyermeket tartózkodási engedéllyel látta el. 2007. február 15-én - megbízott jogi képviselőjük útján - mindkét kiskorú letelepedési engedély iránti kérelmet terjesztett elő a Hivatal Budapesti és Pest-megyei Regionális Igazgatóságánál. A letelepedési engedély iránti kérelmek iratanyaga szerint érvényes úti okmánnyal egyik kérelmező sem rendelkezett. 2007. július 1-jén új idegenrendészeti szabályozás lépett hatályba, amelynek lényege, hogy eltérő feltételek vonatkoznak az Európai Gazdasági Térség (a továbbiakban: EGT), valamint az úgynevezett harmadik országbeli állampolgárok beutazására és tartózkodására. Az EGT tagállamainak polgárai, továbbá családtagjaik ügyében a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (a továbbiakban: 2007. évi I. tv.), a többiek esetében a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: 2007. évi II. tv.) rendelkezéseit kell alkalmazni. Mivel a 2007. évi I. tv hatályba lépésekor az EGT állampolgárok esetében a nemzeti letelepedés intézménye megszűnt, az idegenrendészeti hatóság az állampolgáraik által előterjesztett, még folyamatban lévő letelepedési engedély iránti kérelmek elbírálását megszüntette. 
Annak ellenére, hogy az OBH 5242/2007. számú ügy panaszosának román állampolgár szülőktől származó, ismeretlen állampolgárságú személyként anyakönyvezett kiskorú gyermekei semmiféle - az EGT állampolgárságukat igazoló - úti okmánnyal nem rendelkeztek, a Hivatal Budapesti és Pest-megyei Regionális Igazgatósága letelepedés engedélyezése iránti kérelmeik ügyében indult eljárásokat a 2007. évi I. törvény 88. § (5) bekezdésére hivatkozva megszüntette. A rendelkezésemre álló iratokban azonban nem találtam információt arra nézve, hogy az idegenrendészeti hatóság a kiskorúakat milyen okiratok, vagy más bizonyítékok alapján tekintette román állampolgárnak.  Amennyiben az idegenrendészeti hatóság a kiskorúakat harmadik országbeli állampolgárnak tekinti, esetükben a 2007. évi II. törvénynek a nemzeti letelepedés engedélyezésére vonatkozó szabályait lehetett volna alkalmazni. A Hivatal Budapesti és Pest-megyei Regionális Igazgatósága, az eljárás megszüntetéséről szóló értesítéssel egyidejűleg, a kérelmezőket arról is tájékoztatta, hogy részükre a magyarországi lakóhelyet a lakcímet igazoló hatósági igazolványt, valamint az EGT állampolgárok három hónapot meghaladó, magyarországi tartózkodására jogosító okmányát is legyártatta, és felhívta a figyelmüket, hogy tartózkodási okmányokat az érvényes úti okmányuk bemutatásakor átvehetik. Miután úti okmánnyal egyik kiskorú sem rendelkezik, és azokat a panaszos – a törvényes képviseletre jogosult anya távollétében - többszöri felszólítás ellenére sem tudta beszerezni, a tartózkodási okmányok a vizsgálat idején is az idegenrendészeti hatóság birtokában voltak. 
Az Alkotmánybíróság több határozatában is a jogállamiság egyik alapvető követelményeként deklarálta, hogy „a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.” A Hivatal Budapesti és Pest-megyei Regionális Igazgatósága az Alkotmány 2. § 1) bekezdésében biztosított, a jogállam részét képező jogbiztonsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott azzal, hogy a panaszos román állampolgár szülőktől származó, ismeretlen állampolgárságú személyként anyakönyvezett kiskorú gyermekeit a 2007. évi I. törvény 3. § (1) bekezdésében felsorolt okmányok hiányában is EGT állampolgárként kezelte, és a tartózkodási okmánya kiadását olyan feltételhez kötötte, amelyet azok önhibájukon kívül nem tudtak teljesíteni. Az említett visszásság oka, hogy a hatályos idegenrendészeti szabályozás nem rendelkezik olyan okmányról, amelybe – az idegen állam által kiállított útlevél, illetve személyazonosító igazolvány hiányában - a Magyarországon született, ismeretlen állampolgárságú kiskorú tartózkodási okmányát, jogállásának rendezéséig el lehetne helyezni.

Összefoglalásul: A magyar állampolgársági jog hagyományosan a leszármazás, vagyis „ius sanguinis” elvén alapul, ami azt jelenti, hogy a magyar állampolgár gyermeke a születésekor – a szülés helyétől függetlenül – megszerzi a magyar állampolgárságot. Magyarországon a férjezett jogállású anyák élettársi kapcsolatból származó gyermekei születésének anyakönyvezésekor a gyermek apjaként a férj adatait kell bejegyezni. Amennyiben a születési anyakönyvi bejegyzés szerint a nem magyar állampolgár anya férje is külföldi, az apaság vélelmének megdöntéséig a gyermeket akkor sem lehet magyar állampolgárnak tekinteni, ha az anya magyar állampolgár élettársa – akár az anyával egybehangzóan – azt állítja, hogy a gyermek tőle származik. 
Az orvostudomány mai állása szerint léteznek olyan rutineljárások, amelyek alapján egy szakértői vizsgálat alapján kétséget kizáróan megállapítható, hogy a gyermek valóban a magát szülőnek valló személytől származik. A Magyarországon született, román apától és anyától származó gyermeket, a családjogi jogállás rendezése ügyében a Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában, Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről szóló 1959. törvényerejű rendelet előírásai szerint kell eljárni. A magyar-román jogsegélyszerződés 28. cikkének (1) bekezdése értelmében a két ország állampolgárait érintő származás vélelmének megdöntésére irányuló kérelmek elbírálására „azon Szerződő Fél bíróságának van joghatósága, amelynek a gyermek az állampolgára.” Az OBH 5242/2007. számú ügy panaszosa hiába tudta volna orvosi szakvéleménnyel igazolni, hogy a gyermekek tőle származnak, azt a felvilágosítást kapta, hogy a magyar bíróság az apasági vélelem megdöntésére irányuló keresetét – a kétoldalú jogsegélyszerződés hivatkozott rendelkezésének alapján – joghatóság hiányában, idézés kibocsátása nélkül elutasítaná. A több mint fél évszázaddal ezelőtt aláírt magyar-román jogsegélyszerződés a maga idejében valószínűleg segítette a két ország állampolgárait érintő, származás megállapítási perek lebonyolítását, időközben azonban Magyarország és Románia is felvételt nyertek az Európai Unióba, így a személyek szabad mozgását és tartózkodását alapvető jogként kell biztosítaniuk. A megváltozott körülmények között a két ország állampolgárai szabadon utazhatnak, amelynek eredményeként a családjogi jogviszonyok, különösen az élettársi kapcsolatok továbbá az ezekből származó gyermekek születése is gyakoribbá vált. 
Mindkét, hozzám forduló panaszos kész arra, hogy az élettársi kapcsolatból származó gyermekeivel fennálló vérségi kapcsolatát törvényesítse, azonban a magyar-román jogsegélyszerződés apaság vélelmének megdöntését szabályozó rendelkezéseinek gyakorlati alkalmazása – különösen a megromlott egészségi állapotú, nehéz anyagi helyzetben lévő – magyar állampolgárok számára megoldhatatlan nehézséget jelent. Az apasági vélelem megdöntésének hiányában, a panaszosok vérszerinti, a saját háztartásukban nevelt gyermekei, formailag, Magyarországon tartózkodó, szülői felügyelet alatt nem álló, külföldi állampolgárok, akiknek az állampolgárságuk szerinti országba történő visszajuttatása (repatriálása) érdekében a gyámhatóság - a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet 167. § (2) bekezdés a) pontja alapján – köteles az illetékes külképviselettel kapcsolatba lépni. A vizsgálat adatai szerint az érintett szülők tisztában vannak azzal, hogy gyámhatósági eljárás esetén a gyermekeiket – repatriálás jogcímén – elveszíthetik, ezért többnyire nem mernek hatósági segítséget kérni. Hatósági eljárás hiányban a gyermekek - a születési anyakönyvi kivonatukon kívül - semmiféle hivatalos okmánnyal nem rendelkeznek. Magyarország a gyermekjogi egyezményben vállalta, hogy valamennyi, a joghatósága alá tartozó gyermek számára biztosítja az ingyenes alapfokú oktatást. A magyarországi tartózkodásra jogosító okmánnyal nem rendelkező, külföldi állampolgár kiskorúak – hivatalos lakcím, illetve tartózkodási hely hiányában – még az általános iskolába sem tudnak beiratkozni. A császártöltési önkormányzat munkatársai a vizsgálat során a beszámoltak arról, hogy a község határában lévő „Szőlősoron” élő családok között több olyan külföldi, leginkább román állampolgár szülőktől származó, tanköteles életkorban lévő kiskorút is ismernek, akik a tartózkodási okmányaik rendezetlensége miatt még az alapfokú oktatásból is kimaradtak.    
Magyarország és Románia is csatlakozott a gyermek jogairól szóló ENSZ egyezményhez, amelynek 3. és 4. cikkeiben vállalták, hogy közigazgatási hatóságaik, és törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben, elsősorban a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe, továbbá meghoznak minden olyan törvényhozási, közigazgatási vagy egyéb intézkedést, amelyek az Egyezményben elismert jogok érvényesüléséhez szükségesek. A gyermekjogi egyezmény hivatkozott rendelkezésére figyelemmel indokolt lenne, hogy a két állam az 1958. évi október hó 7. napján aláírt magyar-román jogsegélyszerződés 28. cikkét felülvizsgálja, és az állampolgáraikat érintő apasági vélelmek megdöntésének egyszerűsítése érdekében hatékony intézkedéseket tegyen.

Javaslatok
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában biztosított jogkörömben eljárva javaslom, hogy
– Az oktatási és kulturális miniszter kezdeményezze a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény módosítását, illetve kiegészítését annak érdekében, hogy a Magyar Köztársaság joghatósága alá tartozó, nem magyar állampolgár kiskorúak hivatalos lakcímet vagy tartózkodási helyet igazoló okmány hiányában is hozzáférjenek az ingyenes alapfokú oktatáshoz;
– Az igazságügyi és rendészeti miniszter intézkedjen olyan idegenrendészeti jogszabály megalkotásáról, amelyek alapján az érvényes úti okmánnyal nem rendelkező, nem magyar állampolgár kiskorú esetében – az ellenkező bizonyításáig - az Európai Gazdasági Térség vagy a harmadik országbeli állampolgárok és tartózkodására és okmányokkal történő ellátására vonatkozó szabályokat kell alkalmazni.

– Az igazságügyi és rendészeti, a szociális és munkaügyi, valamint a külügyminiszter a származás megállapítására, valamint az apasági vélelem megindítására irányuló perek megindításának egyszerűsítése érdekében kezdeményezzék a Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában, Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről szóló 1959. évi törvényerejű rendelet felülvizsgálatát.

Budapest, 2009. december 21.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.