Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1001/2007. sz. ügyben

Előadó:     dr. Szabó-Tasi Katalin
Tárgy: Fagyasztva tárolt embriók 
adományozásával kapcsolatos 
jogi szabályozás vizsgálata 
Az eljárás megindulása
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében biztosított jogkörömnél fogva hivatalból vizsgálatot kezdeményeztem az embriók fagyasztva-tárolásával kapcsolatos jogszabályok és rendelkezéseik gyakorlati alkalmazásával összefüggésben, a jogállamisághoz és jogbiztonsághoz való jog érvényesülése kapcsán.
A vizsgálat kezdeményezésére elsősorban a sajtó – (Nők Lapja, 2007. év, 2. szám, „Mi lesz veled, embrió?” elnevezésű cikksorozatának 7. része, szerző: Fejős Éva) – arról szóló híradásai vezettek, amelyek szerint a későbbi in vitro fertilizáció céljából lefagyasztott embriókra vonatkozó rendelkezési joggal kapcsolatos szabályanyag nem megfelelő, bizonytalan helyzetek kialakulásához vezet, esetleg további részletezésre, módosításra szorulna. A hivatkozott sajtóanyag szerint alapvetően problémát okoz az egészségügyi intézeteknek, szolgáltatóknak, hogy a sikeres megtermékenyítési eljárás után a párok – vélhetően a gyermekáldás örömében – nem rendelkeznek a korábban lefagyasztott embriók további sorsáról. A cikk szerint kialakult az a gyakorlat, hogy a sikeres eljárásban részt vett párok továbbra is fagyasztva-tárolt embrióival való rendelkezés céljából az intézetek átlagosan évente, kétévente megkísérelnek újabb nyilatkozatot kérni a rendelkezni jogosultaktól. A hivatkozott cikk a párok szempontjából felvetette és aggályosnak találta azt is, hogy a törvény által lehetővé tett, más pároknak további reprodukciós eljárás céljából történő felajánlást egyes intézetek egyáltalán nem teszik lehetővé.
Hivatkozással az Obtv. 18. § (4) bekezdésére, tájékoztatást kértem valamennyi, Magyarországon embrió-fagasztva tárolását, illetve fagyasztva tárolt embrióval mesterséges megtermékenyítési eljárást végző egészségügyi szolgáltatótól. A jelentésemben foglalt megállapításokat az általuk a rendelkezésemre bocsátott iratokra és a válaszlevelekben foglaltakra, továbbá a hatályos jogszabályi rendelkezésekre alapoztam.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
1/2004. (I. 5.) ESzCsM rendelet a betegjogi, az ellátottjogi és a gyermekjogi képviselő működésének feltételeiről
49/1997. (XII. 17.) NM rendelet a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető meddőségkezelési eljárásokról
30/1998. (VI. 24.) NM rendelet az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint az ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról

A megállapított tényállás
A korábban már hivatkozott cikk, illetve cikksorozat két olyan problémát is igyekezett feltárni, amelyek ombudsmani vizsgálat alapjául szolgáltak. Egyrészt, a cikkíró tudomása szerint volt olyan meddőségi központ, ahol a pároknak a törvény adta lehetőségek közül a központban dolgozó orvos az adományozásról való rendelkezést nem tette lehetővé. A másik, a cikkek által felvetett, vizsgálatot igénylő terület pedig az eljárásban sikeresen részt vett, már gyermeket nevelő párok „felesleges” embrióival való rendelkezés kérdésköre volt. A szerző állítása szerint a párok hanyagsága, hogy nem rendelkeznek a fennmaradó embriókról, illetve a nyilatkozatok időzítésének nem megfelelő szabályozottsága azt eredményezi, hogy kevés embrióadományozással történő mesterséges megtermékenyítési eljárás elvégzésére van lehetőség.
E két felvetett kérdést a sajtóban felvetetteknél szűkebben értelmezve, pusztán alapjogi aspektusból az alábbiak szerint vizsgáltam:

1.	A felajánlott embrió intézet által történő visszautasítása 
Az első kérdéssel kapcsolatban megvizsgáltam az intézetnek felajánlott embrió visszautasításával kapcsolatos rendelkezéseket, konkrétan, hogy van-e joga, és milyen esetben van joga az intézetnek a felajánlott embriót visszautasítani, továbbá hogy ebben az esetben illeti-e és ha igen, milyen jogvédelem a felajánlót.
E speciális rendelkezéssel kapcsolatban az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.) 176. §-a a következő módon fogalmaz: „Az embrió felajánlása a rendelkezésre jogosultak írásbeli nyilatkozatával történhet, amely tartalmazza a felajánlás célját, valamint - az embrióadományozás céljából történő felajánlása esetén - az embriót létrehozó ismert személyek életkorát, külsődleges testi jegyeit, a nyilatkozattevő előtt ismeretes megbetegedéseit.(Eütv. 176. § (1) bekezdés). Ugyanezen szakasz második bekezdése az ivarsejt felajánlására vonatkozó szabályokat hívja fel azzal, hogy a felajánlott embrió visszautasításakor is a felajánlott ivarsejt visszautasítására előírt szabályokat rendeli alkalmazni, továbbá meghatározza, hogy mely esetekben utasítható vissza a felajánlott embrió, és visszautasítás esetén a szolgáltatónak milyen további kötelezettségei vannak. E rendelkezések értelmében „a felajánlás szerinti egészségügyi szolgáltató, illetőleg kutatóhely a felajánlott embriót visszautasíthatja, amennyiben a felajánlásnak megfelelő cél szerint alkalmazni a felhasználhatóság időtartama alatt valószínűsíthetően nem tudja”, ekkor is terheli azonban megőrzési és tárolási kötelezettség. Vissza kell utasítani az adományozás céljából tett felajánlást, ha nem valószínűsíthető, hogy az embrióból egészséges gyermek fejlődhet. (176. § (3) bekezdés).  Továbbá „bármely szerv vagy személy a jogosulatlanul, illetőleg a jogszerűen, de a (3) bekezdés szerint visszautasított felajánlás alapján birtokába jutott embriónak az arra jogosult más egészségügyi szolgáltatónál, illetve kutatóhelynél történő elhelyezéséről köteles intézkedni” […] (176. § (4) bekezdés). 
E szabály alapján tehát annak megállapítása, hogy egy egészségügyi szolgáltató jogellenesen utasította-e vissza egy pár adományozásra szánt embrióit, meg kell vizsgálni, hogy megalapozta-e bármelyik, a törvény által előírt és felsorolt ok a felajánlás visszautasítását.
Megállapítva tehát, hogy törvény adta lehetőség van a felajánlott embriók visszautasítására, valamennyi megkeresett intézetet is nyilatkoztattam azzal kapcsolatban, hogy eddigi gyakorlatuk alapján előfordult-e, hogy az eljárásban korábban részt vettek önkéntesen ismételt, esetleg az eredeti szándéktól eltérő, azt módosító nyilatkozatot kívántak tenni, és ha igen, ezt lehetővé tették-e számukra. E kérdés feltevésekor elsődleges szándékom volt arról meggyőződni, hogy az elmúlt években került-e sor adományozás céljából embrió felajánlására és annak visszautasítására. Ahogyan az alábbiakban az egyes szolgáltatók válaszaiból látni fogjuk, az eredeti szándéktól eltérő, azt  módosító nyilatkozatot több helyen tettek, de olyan felajánlásról, amely a visszautasítás miatt panaszeljárással végződött volna, egyetlen szolgáltató sem tett említést.
Pécsi Tudományegyetem In vitro Fertilizáció Szakrendelés (PÉCS) 
– Néhány esetben fordult elő, hogy az eredeti rendelkezéshez képest eltérő tartalmú nyilatkozatot tettek a szülők, de az új nyilatkozat a fennmaradt embriók megsemmisítésére irányult. A kéréseknek a szolgáltató eleget tett, és a megsemmisítésről értesítést küldött a szülőknek. 
Dévai Intézet (DEVA)
– Nem regisztráltak olyan nyilatkozatot, ami eredetit módosított.
Forgács Intézet (FORG)
– Erre irányuló kérés és nyilatkozat esetén lehetőséget biztosítanak az embrió anonim adományozására, a törvény által szabályozott keretek között.
Pannon Reprodukciós Intézet Kft. (PANN)
– Minden olyan esetben, amikor a szülők szándéka az eredeti nyilatkozat megváltoztatására irányult, azt lehetővé tették.
Semmelweis Egyetem I. Szülészeti-Nőgyógyászati Klinika (SOTE) 
– Egyetlen esetben fordult elő, hogy a pár az eredeti nyilatkozatot megváltoztatta, amire élettársi kapcsolatuk megszűnése adott okot. A kérdéses esetben a korábbi élettársak egybehangzó kérelmének helyt adtak, és az abban foglaltak szerint jártak el. 
Fővárosi Önkormányzat Nyírő Gyula Kórház Meddőségi Centruma (NYÍR)
– Az ombudsmani vizsgálatot megelőz öt évben több alkalommal volt nyilatkozat módosítás, minden alkalommal helyt adtak a kérelemnek.
Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórház Budai Meddőségi Központ (SZTJ)
– Minden alkalommal, amikor a párok módosító nyilatkozatot kívántak tenni, kérésüknek helyt adtak.
Kaáli Intézet budapesti, szegedi, győri és debreceni Asszisztált Reprodukciós Központjai (KAÁL)
– Tapasztalatuk szerint az eredeti nyilatkozattól eltérő szándék a felek életében bekövetkezett változások esetén fordult elő. Több esetben, amikor a házaspár a kezelések után vált el, fordult elő, hogy akár együtt, akár külön – külön az eredeti nyilatkozat módosítása iránti kérelemmel jelentkeztek az intézetnél. Együttes jelentkezés és közös szándék megléte esetén helyt adtak a kérelmeknek. Azokban az esetekben azonban, amikor a korábbi párnak csupán egyik tagja kérte a rendelkezés módosítását, kérelmét elutasították arra hivatkozással, hogy a rendelkezési jog a párt együttesen illeti meg.
(Jelentésemben a felsorolt egészségügyi szolgáltatókat a nevüket követő zárójelben szereplő rövidítést alkalmazva tüntetem fel.)

Jól látható tehát, hogy a megkeresett szolgáltatók a párok önkéntesen tett, módosítást célzó nyilatkozatainak változatos alakulásáról számoltak be, azonban egyetlen megkeresett szolgáltató sem számolt be olyan esetről, amely során az adományozási céllal felajánlott embriót visszautasította volna, annak ellenére, hogy ezt joga van megtenni, sőt, egyes esetekben – a fent már részletezett Eütv. 171. § (7) bekezdése alapján – expressis verbis kifejezett kötelessége is. 
Annak gyakorlati érvényesülését, hogy az intézetek eljárásával kapcsolatban emelt panaszt, illetve kifogást – ide értve a felajánlott embrió visszautasítását sérelmező panaszt is – milyen módon, határidőben és eljárási rendben bírálják el az intézetek, nem vizsgálhattam meg, mivel mindegyik megkeresett intézet arról tájékoztatott, hogy az embriókkal kapcsolatos rendelkezési joggal, továbbá az embriók fagyasztva tárolásával kapcsolatban nem érkezett hozzájuk panasz. Amennyiben panasz előfordult volna, azok Eütv. szerinti (Eütv. 29-30. §.) kivizsgálásának rendjét, továbbá az Eütv. 29. § (3) bekezdésében felhívott, az egészségügyi szolgáltató belső szabályzatában rögzítettek betartását kellett volna vizsgálnom. 

2.	Az embrióval kapcsolatos nyilatkozatok, rendelkezési jog 
Az embrióadományozás céljából tett nyilatkozat visszautasítása jogi környezetének megvizsgálását követően általánosságban az eljárás során tehető és teendő nyilatkozatokkal kapcsolatban összességében folytattam vizsgálatomat. A törvény az embrióval való rendelkezéssel kapcsolatban három lehetőséget biztosít, amelyek a következők: saját felhasználás céljából történő letét, adományozás, és orvostudományi kutatás céljából történő felajánlás (Eütv. 175. § (3) bekezdés)
Itt tehát a rendelkezési jog az embriónak a saját célú esetleges későbbi felhasználás érdekében történő letételéről (embrióletét) szóló döntést, vagy más személyeknél végzendő reprodukciós eljáráshoz (embrióadományozás), illetőleg orvostudományi kutatás céljára történő felajánlását foglalja magában.
Megfelelő rendelkezés – vagy annak ismerete – hiányában az egészséges embrió letételének szándékát kell vélelmezni.
Az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint az ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról szóló 30/1998. (VI. 24.) NM rendelet 4. § (5) bekezdése szintén rendelkező nyilatkozatokkal kapcsolatos szabályokat fogalmaz meg.  E szabályok szerint a jogosultak az embrióletétről való döntés esetében megjelölhetik, hogy a rendelkezési jog megszűnése esetére hozzájárulnak az embrióadományozáshoz (1/a), illetve hozzájárulnak az embriók tudományos kísérlet céljából történő felhasználásához (1/b), vagy kérik az embriók megsemmisítését (1/c). Ez a rendelkezés tehát az Eütv-ben felkínált három lehetőség közül az első (tehát a későbbi saját célra történő felhasználás céljából való tárolás) esetében nyújt lehetőséget arra, hogy a felek esetleges haláluk, illetve rendelkezési joguk megszűnte utánra is – előre – kinyilváníthassák az embrió sorsára vonatkozó akaratukat. 
A nyilatkozatok fajtáinak pontos feltárása után a nyilatkozat megtételének törvény által előírt időpontját, és a törvény szavának gyakorlati érvényesülését és betarthatóságát vizsgáltam.
Az Eütv. 168. § (1) bekezdése az egész reprodukciós eljárás megkezdését nyilatkozat megtételéhez köti, amely nyilatkozatot teljes bizonyító erejű magánokiratba kell foglalni. E szakasz (4) bekezdésének rendelkezése szerint a reprodukciós eljárás csak a kérelmezők tájékoztatásukat követően tett együttes írásbeli beleegyező nyilatkozata alapján kezdhető meg, illetve – egyedülállóvá vált nő esetén – a kérelmező írásbeli beleegyező nyilatkozata esetén folytatható. E szakasz rendelkezik tehát egyedül a nyilatkozat megtételének lehetséges időpontjáról, ám azt nem pontosan, hanem csak egy fontos mozzanat, a tájékoztatás megtörténte utánra helyezi. 
Más a helyzet az adományozás céljából levett ivarsejttel kapcsolatos nyilatkozatok esetében, amely szabályt a törvény rendelkezése folytán az adományozásra szánt embriókkal kapcsolatos rendelkező nyilatkozatokra is alkalmazni kell. E szabály alapján a felajánlás az adományozónak az ivarsejt elfogadására jogosult egészségügyi szolgáltatóhoz vagy kutatóhelyhez intézett írásbeli adományozó nyilatkozatával és a szolgáltatónál az ivarsejtet tartalmazó anyag levétele céljából történő személyes megjelenésével történik (171. § (3) bekezdés). Ez a nyilatkozat azonban csak azokra az esetekre vonatkozik, amelyek során kifejezetten adományozási céllal jelenik meg a fél a szolgáltatónál. És bár a 171. § rendelkezéseit az embriókkal kapcsolatos adományozásra is alkalmazni kell, az ivarsejt-adományozás időpontjára előírást tartalmazó norma értelemszerűen nem alkalmazható az embriókkal kapcsolatos rendelkező nyilatkozatokra.
A fentiek szerint a jogszabály nem tartalmaz pontos előírást azzal kapcsolatban, hogy a mesterséges megtermékenyítési eljárások azon módszereinél, amelyek során testen kívül hoznak létre embriókat, és azokat fagyasztva tárolják, az eljárás melyik szakában kell rendelkezni a számon feletti embriók további helyzetéről. Összességében tehát a fennmaradó embriók sorsára vonatkozó nyilatkozatot a párok nem kötelesek az eljárás megkezdésekor megtenni, illetve a reprodukciós központ sem köteles erre vonatkozó nyilatkozatot kérni az eljárásban résztvevőkkel. A jogszabály pusztán egy vélelem felállításával operál, azaz hogy megfelelő rendelkezés – vagy annak ismerete – hiányában az egészséges embrió letételének szándékát kell vélelmezni.
A jogszabály rendelkezéseinek gyakorlati érvényesülése, az elsődleges jogalkalmazók (intézmények) értelmezése során kialakult gyakorlat áttekintése céljából valamennyi szolgáltatótól tájékoztatást kértem arról, hogy az embriók fagyasztva tárolásáról, és a tárolt embriók felhasználásának módjáról szóló nyilatkozatot mikor és milyen módon dokumentálva teteik meg az eljárásban résztvevőkkel. A nyilvántartás vezetésének módjára valamennyi intézmény közel azonos választ adott, ezért azok ismertetését – különös tekintettel arra, hogy a nyilvántartásokat a tájékoztatás szerint a jogszabályban meghatározottaknak megfelelően végzik – mellőzöm. Az alábbiakban a nyilatkozatok megtételének időpontjával kapcsolatban kialakult gyakorlatot ismertetem intézményenként.
PÉCS – A lefagyasztani kívánt embriókról első alkalommal az embrió visszaültetésének napján nyilatkoznak a párok. Ekkor részletesen megbeszélik az egészségügyi személyzettel, hogy hány embriót ültettek be, hányat fagyasztanak le, és hányat semmisítenek meg.
DEVA – A kezelési ciklus megkezdése előtt beszélgetés zajlik, a párok szóbeli tájékoztatást kapnak, és a kezelési ciklus indításakor, előzetesen, amikor még a konkrét tenyésztési eredményeket nem ismerik, rendelkeznek arról, hogy kívánják-e majd a szám feletti embriókat fagyasztatni. Amennyiben a petesejtek megtermékenyülnek, az eredményekhez képest konkrét nyilatkozatot tesznek, amelyet több, az intézet által megfogalmazott formában tehetnek meg. Ezek közül az egyik forma szerint egy meghatározott időpontig kérik a fagyasztott embriók tárolását, és kötelezettséget vállalnak, hogy a tárolás lejárta után ismételten nyilatkozatot tesznek. 
FORG – Az embrió-beültetés előtt a párral együtt döntik el a beültetendő embriók számát, akik ekkor tesznek nyilatkozatot a számfeletti embriókkal kapcsolatban. A fagyasztva tárolt embriókról ismételt rendelkezést olyan esetben kérnek, amikor a kezelés eredményesen, gyermek születésével végződik. 
PANN – Legkorábban az embriótranszfer napján nyilatkoztatják a szülőket a fagyasztva tárolt embriókkal kapcsolatban, hiszen ekkor derül ki, hogy marad-e és ha igen, mennyi fagyasztára alkalmas, szám feletti embrió. Tapasztalataik szerint szinte minden első nyilatkozat saját felhasználás céljából történő fagyasztva tárolásra irányul, legfőképpen azért, mert ebben a fázisban még korántsem tudható, hogy a beavatkozás eredményes lesz-e. A nyilatkozatot legtöbbször többes gyermekáldást követően változtatják meg a szülők. Amennyiben erre nem kerül sor, általában évente, de legkésőbb öt év elteltével kérik a fagyasztva tárolt embriókra vonatkozó nyilatkozat megerősítését. 
SOTE – Az embrió beültetést követően nyilatkoznak a párok, akkor, amikor bizonyosan kiderült, hogy elégséges, fagyasztásra alkalmas szám feletti embrió van. A kriokonzerválást kérő párok nyilatkozatát véglegesnek tekintik, és a tíz éves tárolási idő alatt nem kérnek újabb nyilatkozatot. Tájékoztatják azonban a párokat, hogy a 10 éves tárolási idő alatt nyilatkozatukat a jogszabályban foglaltak szerint bármikor megváltoztathatják, illetve, hogy a tíz éves tárolási idő után azokat mindenképpen megsemmisítik. 
NYÍR – A tárolásról rendelkező nyilatkozatokat a beleegyező nyilatkozatokkal egy időben teszik meg és dokumentálják. 
SZTJ – A preembriók fagyasztása előtt kérnek nyilatkozatot, és a sikeres eljárás tényétől függetlenül évente kérik a pácienseket, hogy ismételten rendelkezzenek. 
KAÁL – A párokat minden egyes kezelési ciklus során nyilatkoztatják, és lehetőség van az eredeti nyilatkozattól eltérő tartalmú nyilatkozatot tenni. A sikeres beavatkozást követő koraterhes vizsgálatok során, majd a szülést követően kiadott zárójelentésben is felhívják a figyelmet a még tárolt embriókra, azok számára. A tapasztalatok szerint a párok a sikeres terhesség esetén is fenntartják a saját célú felhasználásra irányuló szándékukat, és általában akkor sem rendelkeznek a más számára történő adományozásról, amikor a kívánt számú gyermek megszületett. Az évek óta nem jelentkező párokat többször kísérelték megkeresni esetleges újabb nyilatkozat érdekében, ezen megkereséseknek azonban ritkán van eredménye, sőt, volt már arra is példa, hogy a megkeresett szülők nem kívánatosnak, zaklató jellegűnek minősítették a kórház megkeresését. 

3.	A fagyasztva tárolás költségeivel kapcsolatba
Érzékelhető tehát a törekvés az intézmények részéről arra, hogy a lezárult kezeléseket követően a párok újabb rendelkezés tegyenek, amelynek oka – a vizsgálat alapjául szolgáló cikk nézete szerint – az altruizmus, azaz hogy a szám feletti embriók sorsa ne a megsemmisítés, hanem a más pároknak való donációt követően a gyermekké fejlődés és megszületés legyen. Ebben az esetben azonban – nézetem szerint – komoly, etikai alapon tett megfontolt elhatározást kell vélelmeznünk a szülők részéről, hiszen valójában arról döntenek, hogy a genetikai kódjaikat hordozó „édes gyermeküket” általuk nem ismert pár nőtagja hordja ki, szülje meg, és idegen emberek neveljék fel. Ebben az esetben – úgy vélem – az intézet részéről semmiféle presszió, befolyásolás nem engedhető meg a szülők irányában, nemcsak a nyilatkozat tartalmára, hanem pusztán annak megtételére vagy meg nem tételére nézve sem.
Erősen érzékelhető azonban az etikai dilemma mellett egy semmiképp nem titkolt financiális ok is az intézmények azon törekvéseiben, hogy a hosszú évekig tárolt, majd megsemmisítésre kerülő embriók sorsával kapcsolatban korábban bizonyosságot szerezzenek, mint a törvény által előírt tárolási idő lejárta. Ennek pedig a kriokonzerválással járó költségek megoszlásának aránya az oka. A megkeresett intézetek közül három intézet teljes egészében maga vállalja és fizeti a tárolás költségeit, öt esetben megoszlik az intézet és a páciensek között, azonban az arányokat tekintve itt is jelentős különbségek találhatók. Egyöntetűen úgy nyilatkozott valamennyi intézet, hogy a fagyasztva tárolás, a kapacitás bővítése, a folyékony nitrogén utánpótlása akár milliós tétel is lehet évente, ami ilyen súllyal nem jelenik meg az OEP finanszírozásában, és semmiképp nem fedezi az évtizedes fagyasztás költségeit. Egyes intézetekben már különleges konstrukciót is kidolgoztak, mely szerint első alkalommal a párral egyéves időtartamú tárolásra kötnek szerződést, majd azt évente meghosszabbítják, ennek megfelelően a tárolás díját is évente kérik el. Gyakorlati problémát okoz azonban, hogy két-három év elteltével a párok harminc-harmincöt százaléka nem elérhető. Természetesen a díjfizetés elmulasztása esetén sem semmisítik meg az embriót a tárolási idő lejárta előtt. Ismertté vált előttem olyan megoldás is, amelynek értelmében a tárolás költségei az első öt évben az intézetet terhelik, majd öt év lejárta után a párok csak megkeresésre tesznek nyilatkozatot. Ebben az esetben is az el nem érhető párok embrióit az intézet saját költségen tovább tárolja, majd megsemmisíti.

4.	Anonim donáció előfordulásával kapcsolatban 
Tekintettel arra, hogy a vizsgálatom alapjául szolgáló cikkben az embriók fagyasztva tárolásával kapcsolatban a nyilatkozatok körüli kaotikusnak jellemzett helyzetet azért találták a leginkább égető problémának, mert ezáltal egyre kevesebb a donációra történő felajánlás, tájékoztatást kértem az egyes intézetekről az adományozott embrióval történő megtermékenyítési eljárások gyakoriságáról is.
A megkérdezett intézetek közül egyben a működés megkezdése óta eltelt öt esztendő alatt egy alaklommal fordult elő adományozott embrióval történő megtermékenyítés, egy másik intézet vezetője pedig úgy nyilatkozott, hogy tapasztalata szerint nincs igény adományozott embrió beültetésére. Ezt azzal indokolta, hogy a korszerű orvosi és biológiai eljárásoknak köszönhetően a meddőségnek kevés olyan formája van, amin ne tudnának segíteni egyéb kezeléssel. Ezzel ellentétes tartalmú tájékoztatást kaptam azonban öt másik intézménytől, amelyek azért nem végzik donorembriók visszahelyezését, mert úgy érzik, hogy a hatályos törvények és egyéb jogszabályok nem adnak kellő iránymutatást olyan kérdésekben, amelyekben az intézménynek nincs kompetenciája dönteni. Nevezetesen, a törvény nem rendelkezik arról, hogy a csak az intézménynek felajánlható embriót kinek, milyen körülmények között, milyen költségvállalással helyezheti vissza, és hogy ezt a döntést ki, és milyen eljárási keretek közt hozhatja meg. Ezen intézmények vezetői szerint nagy az igény az embrióadományozás iránt.

A vizsgálat megállapításai
Vizsgálatom megállapításainak rögzítése előtt hangot kívánok adni eddigi gyakorlatom során kialakult meggyőződésemnek, mely szerint a szélsőséges etikai kockázatú és a nemcsak (jogi és orvosi) szakmai, hanem társadalmi és közgondolkodásbeli értelemben is szenzitív kérdések, mint például az asszisztált reprodukciós eljárások során megmaradó számfeletti embriók fagyasztása, fagyasztva tárolása, pontosan és minden érintett fél számára megnyugtató módon kell, hogy szabályozott legyen. Az életnek – jelen esetben az élet lehetősége kezdetének – ezen határterületéről való döntés, normaalkotás és annak alapjogi kompetenciái mutatják meg számunkra, hogy jelenkori társadalmunk és annak normarendszere hol, milyen szinten áll az emberi lét kezdetének egyik legsérülékenyebb területéhez kapcsolható kikristályosodott jogi logika, a jogi rendszerben való gondolkodás, és annak a mindennapi – még ha nem is hétköznapi területen való – alkalmazhatósága aspektusából.
I.
Felajánlott embrió intézet általi visszautasítása
Megállapítottam, hogy a felajánlott embrió visszautasítására az egészségügyi szolgáltatónak vagy kutatóhelynek a törvény adta keretek között lehetősége van, a felajánlott embriót nem köteles minden esetben további megtermékenyítésre felhasználni, illetve az ilyen célú felhasználás a korábban részletezettek szerint egyes esetekben kizárt. A törvényhez fűzött indoklás szerint „az adományozott, illetőleg kutatási célra felajánlott embriók az átvételt kizáró jogszabályi rendelkezés hiányában is visszautasíthatóak, a visszautasítás okát azonban a törvény meghatározza. Így elutasító döntését az embriót visszautasító intézménynek indokolnia kell. A visszautasított […] embrió tényleges átvételét az átvételre egyébként jogosult, de az embriót egyébként felhasználni nem kívánó intézmény nem tagadhatja meg. Az átvételt követően azonban köteles az embriónak a rendelkezésre jogosultak nyilatkozata szerinti célra történő felhasználásáról más, arra jogosult intézmény útján gondoskodni.
A törvény tehát egyértelműen szabályozza a visszautasítás lehetséges és kötelező eseteit, jelentésem tényállást megállapító részében részletezettek szerint pedig a visszautasítás eljárási és formai keretei is követhetőek az egészségügyi törvény és az általa felhívott és megalkotott intézményi szabályzatok alapján. Ezzel összefüggésben tehát alapjogi visszásság nem áll fenn.

II.
Az embrióval kapcsolatos nyilatkozatok, rendelkezési jog
A szám feletti embriókkal való rendelkezés alapproblémája a feltártak szerint az, hogy a rendelkező nyilatkozatok megtételére általában a beültetés napján kerül sor, amikor még nem lehet tudni, hogy sikerrel végződik-e az eljárás. Mindezért a párok kivétel nélkül saját célú fagyasztást kérnek először, és ezért is okoz problémát a nyilatkozatok módosítása, illetve a nyilatkozat megtételének időponthoz, és az intézet általi megkereséshez történő kötése. A párok azt, hogy valóban kérik-e a szám feletti embriók beültetését, csak évek elteltével döntik el, de az általános tapasztalat szerint abban az esetben sem rendelkeznek konkrétan erről, nem jelzik a tárolást végző intézet felé, ha úgy határoznak, hogy nem tartanak igényt az embriókra.
Az intézmények válaszait összevetve megállapítható, hogy mindössze két intézet nem kéri fel ismételt nyilatkozat megtételére az eljárásban részt vett párokat. Az újabb nyilatkozat megtételére való felkérést semmilyen szabály nem zárja ki, de nem is tiltja meg. Több intézet beszámolt arról, hogy az ismételten megkeresett párok nagy arányban nem jeleznek vissza, nem nyilatkoznak újra. Ebben az esetben azonban a korábbi nyilatkozatot kell érvényesnek elfogadni, és annak szellemében eljárni. A jelenleg hatályos szabályok keretei között jár el az az intézmény is, amelyik az eredeti nyilatkozatot tiszteletben tartva nem keresi meg többször ügyfeleit, és az is, amelyik megkísérel újabb nyilatkozatot szerezni a szülőktől. Álláspontom szerint azonban helytelen az a megoldási mód, amely a nyilatkozat elmulasztásának esetére az intézmény belátása szerint az embrió megsemmisítését vagy kutatási célú felhasználását helyezi kilátásba.
A feltárt tények tehát eltérő gyakorlatot, „szokást” mutattak ki az egyes intézetek tekintetében mindamellett, hogy eljárásaik sokban hasonlóak. Általános az a szándék, hogy a szüléssel végződött eljárásokban résztvevőket mihamarabb újra nyilatkoztassák, akár eltérő tartalmú rendelkezés, akár a további sajátcélú fagyasztásra irányuló szándék fenntartásáról való meggyőződés, és az ezzel kapcsolatos költségek kifizettetése céljából.
Nézetem szerint azonban egy ilyen fontos terület esetében, ahol nemcsak anyagi, illetve jogtechnikai kérdésekről van szó, hanem komoly etikai vonulat is fellelhető, nem ad kellő (jog)biztonságot egy ennyire tágan értelmezhető szabályozási környezet. Ahogyan azt feltártam, a megvizsgált intézetek közül egyben azt a megoldást alkalmazzák, amelynek értelmében az első ötéves tárolási idő lejártát követőben – amennyiben nem tesznek a szülők újabb nyilatkozatot, – az intézet saját belátása szerint megsemmisíti, vagy kutatási célra felajánlottnak tekinti az embriót. Az Eütv. ezt valóban lehetővé teszi az egészségügyi szolgáltató számára. A jogszabály az adományozás céljából letett embriót legfeljebb öt évig engedi tárolni, amely egyszer öt évvel meghosszabbítható. Itt tehát beépített a jogalkotó egy nyilatkozattételi kötelezettséget, ellentétben a saját célra letett embriókra vonatkozó nyilatkozattétel esetével. A jogszabály szerint ugyanis a saját célra tárolt embrió fagyasztási ideje legfeljebb tíz év, azaz tíz évnél hosszabb időre tilos megállapodnia a feleknek, de tíz évnél rövidebb konkrét időtartam kikötését nem tiltja a törvény. 
A feltártak szerint is: a kialakult gyakorlat is arra törekszik, hogy a rendelkezés rövidebb ideig szóljon, majd hogy a párok vizsgálják felül döntésüket, és újabb élethelyzetük szerint ismételten döntsenek. Vélelmezhető, hogy így a párok motiváltak az ismételt döntés meghozatalában, és bár elsősorban döntésük anyagi következményeivel szembesülnek, elkerülhetetlen az erkölcsi kérdéssel való ismételt szembesülés is. 
A be nem ültetett embriók sorsáról való döntés tehát olyan erkölcsi dilemma, amellyel kapcsolatban jogi álláspontot nem lehet kifejteni, az országgyűlési biztos erkölcsi-világnézeti nézőpontjának kifejtése pedig sem etikus, sem alkotmányos nem lenne. Ezzel a kérdéssel minden olyan párnak, aki embriótranszferrel asszisztált reprodukciós eljárásban részt vesz szembesülnie kell, mégpedig legkorábban az eljárás megkezdésekor, a rendelkező nyilatkozat megtételekor. Kétségtelen, hogy nemcsak az eljárás megkezdése, és az annak eredményeként remélt új élet vágya vagy elvesztése megterhelő lelkiekben a pároknak, hanem a fennmaradó élet-lehetőségről való rendelkezés is komoly erkölcsi döntést igényel. Annak azonban, aki ilyen eljárásban részt vesz, már az eljárás megkezdésekor is tisztában kellene lennie azzal, hogy az eljárás sikeres befejeztével a fennmaradó embrióknak milyen sorsot szán. A döntés elhalasztására ad lehetőséget a jogszabály, amikor a letétbe helyezett embriókkal való rendelkezést, tehát az eredeti rendelkezés módosítását a párok kezébe adja, amikor is utóbb rendelkezhetnek úgy, hogy a letétbe helyezett embriót másnak adományozzák, vagy orvostudományi kutatásra felajánlják.
A törvényi vélelem átmenetileg kielégítő megoldást szolgáltatott a rendelkezési nyilatkozatokkal kapcsolatos anomáliák és esetleges jogviták megelőzése terén, a jogszabály nyitottságával azonban mind az eljárásban résztvevő párok, mind az egészségügyi szolgáltató, de a jogalkotó is – a nem kevésbé jelentős finanszírozási kérdés mellett – komoly etikai kérdéssel is szemben találják magukat.
A reprodukciós eljárás sikere után is ad még időt a jogalkotó a pároknak arra, hogy a létrejött embriókról a letét ideje alatt újra rendelkezzenek. A rendelkezés elmulasztásának esetére megalkotott törvényi vélelem a párok védelmét hivatott szolgálni, tehát azt, hogy szándékuk ellenére a genetikai kódjaikat hordozó embriót ne ültessék be más pároknak, illetve hogy a szám feletti embriókat ne semmisítsék meg. Álláspontom szerint azonban ez a vélelem csak akkor alkalmazandó, és csak akkor vonja maga után a tíz éves kötelező tárolást, ha az eredeti fagyasztást kérő nyilatkozatban konkrétan meghatározott tárolási időt nem kötöttek ki. Konkrét idő kikötését a jogszabály nem tiltja, de kikötése esetén a vélelmet nem kell alkalmazni, ugyanis akkor már nem nyilatkozat hiányának esetéről, hanem a nyilatkozat hatályának megszűntéről van szó. A tíz  év elteltét követő kötelező megsemmisítést pedig olyan orvos-szakmai megfontolások alapozzák meg, amelyek tiszteletben tartása az országgyűlési biztosnak az Alkotmány tudomány szabadságára vonatkozó kitétele értelmében alkotmányos kötelezettsége.
A vélelem azonban nem zárja ki azt a lehetőséget, hogy a felek – a pár és a szolgáltató – a törvényben meghatározott felső határnál alacsonyabb időtartamra szóló megállapodást kössenek. Mindezek ellenére általános zavar érzékelhető a jogalkalmazók, az intézetek részéről, nehezen igazodnak el az eljárásukra vonatkozó jogszabály értelmezésekor.
Összességében: e terület nemcsak a döntést hozó párok szemszögéből kiemelt jelentőségű, hanem a jogállami gondolkodás nézőpontjából is. A fel nem használt preembriókkal kapcsolatos teendők körültekintő meghatározása emberi, erkölcsi, orvos-szakmai és jogi szempontból egyaránt kiemelt jelentőségű feladat.

III.
A fagyasztva tárolás költségeivel kapcsolatban
Vizsgálatom során feltártam, hogy az intézetek mind jogkövető magatartást tanúsítanak, és a tárolási idő végeztéig a törvényi vélelmet betartva akár saját költségen is tárolják az embriókat. Mindemellett szinte mindenütt fellelhető, hogy költségtakarékossági célok által vezérelve arra törekednek, hogy a végső döntést meghozó szülők szándékukat nyilatkozatba is foglalják. Céljuk: elkerülni az embriók hosszú időn keresztül történő tárolását majd a tárolási idő lejárta után azok megsemmisítését.
A kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető meddőségkezelési eljárásokról szóló 49/1997. (XII. 17.) NM rendelet 1. §-a szerint a meddőség megállapítására és kezelésére irányuló, a rendelet szerinti egészségügyi szolgáltatás csak orvosi indikáció alapján, az Egészségbiztosítási Alapból e feladatra finanszírozott egészségügyi szolgáltatónál vehető igénybe térítésmentesen. Későbbi rendelkezései [2. § (2) bekezdés b) pont] közt a rendelet a meddőségi kezelés körébe tartozónak nyilvánítja az embrió Magyarországon végzett, későbbi meddőségkezelés céljára – a szolgáltató által meghatározott, indokolt számban, legfeljebb azonban 5 év időtartamra – embrióletétbe helyezése. E szabály értelmében az első öt évben való tárolást a kezelésben részt vevő térítésmentesen veheti igénybe. A megkeresett intézetek azonban úgy nyilatkoztak, hogy a költségvetésükben a fagyasztás nem elkülönített tételként szerepel, illetve, hogy a tárolás költségei nincsenek beépítve a finanszírozásba. Egyes intézetek úgy nyilatkoztak, hogy a tárolás költségei megoszlanak az intézet és a betegek közt, mások a költségeket teljesen egészében maguk állják. Ennek oka, hogy az egészségügyi szakellátás társadalombiztosítási finanszírozásának egyes kérdéseiről szóló 9/1993. (IV. 2.) NM rendelet alapján eltérő a magánintézmények finanszírozása, esetükben a fagyasztás költségeit igen, de a tárolás költségeit már nem térülnek meg a finanszírozási szerződés alapján.
Érzékelhető, hogy a tárolás és annak infrastrukturális fenntartása nagy, és egyre nehezedő terhet ró az intézetekre, akik e költséget egyrészt a tárolási idő lerövidítésének elérésével (újabb nyilatkozat tétele), másrészt a költségeknek direkt módon a párokra hárításával igyekeznek elérni.
Ez az a pont, ahol a finanszírozási kérdés és a jogszabály tágra hagyott kereteiből adódó, nyilatkozattétellel kapcsolatos jogi kérdés összekapcsolódik, és egy széles spektrumú áttekintést igényét veti fel az orvos-szakma, az állam, mint egészségügyi finanszírozó és a jogalkotó között.
Az ugyanis, hogy az állami finanszírozásban nem jelenik meg a tárolási költség elkülönítve, nehéz helyzetbe, néhol a piaci jelzőt is súroló gondolkodásmódra ösztönzi az intézeteket, és eltéríthet egyes jelentősebb kérdések, a jogállami gondolkodásmód tiszteletben tarásától és etikai kérdések figyelembe vételétől is.
Álláspontom szerint szigorúbb garanciák beépítése szükséges a jelenlegi szabályozásba, ugyanis a törvény adta tág cselekvési lehetőség az egyes intézeteknél ellátásban részesülők esetén idővel jelentős különbségekhez, az intézetek esetében pedig kényszer szülte megoldásokhoz vezethet. A megkeresett intézetek között volt olyan, amelynek álláspontja szerint az intézettől az eljárás kezdetén egy rövidebb ideig várható el csak a fagyasztva tárolás költségeinek viselése és a tárolási feladatok megoldása, amit egy bizonyos határidő után professzionális bankoknak kéne ellátniuk, amelyekre egységes szabályok vonatkoznának a költségtérítés (sejtbank, páciens, állam) megoszlása tekintetében. Így kívánná motiválni a párokat a tárolásra irányuló nyilatkozat időszakonkénti felülvizsgálatára. Ez a gondolkodásmód azonban rövid úton elvezethet a szülő, illetve pár anyagi helyzetétől függő tárolási idő víziójához, ami pedig a betegségnek minősített, államilag finanszírozott meddőség-kezelési koncepcióval összeegyeztethetetlen megoldás.
Ennél kétségkívül jobban illik a jogállam működési elvébe az a megoldás, amely szerint a pár saját célú felhasználásra irányuló kérelme esetén annak sikeréig, de nem tovább egy meghatározott időtartamnál a finanszírozott egészségügyi szolgáltató köteles saját költségén biztosítani a fagyasztva tárolást, majd a meghatározott időtartamot követően kötelezővé kellene tenni az újabb rendelkezést, majd annak elmulasztásához fűzni jogkövetkezményt. Így lenne elérhető, hogy a hosszú távú finanszírozás valóban csak azokra az embriókra legyen vonatkoztatható, amelyek további beültetésre várnak.
Mindkét felvetett megoldás is azonban elsősorban azt tükrözi, hogy a jogalkalmazás irányából elmozdulás érzékelhető, ami – akármilyen új koncepció kidolgozása esetén – feladatot ró a jogalkotóra. Olyan feladatot, amely nemcsak a rendelkező nyilatkozatok megtételének időpontjával és annak tartamával, az embriótárolás költségeinek finanszírozásával, hanem az ebből eredő egyéb, polgári jogi és családi jogi vonatkozású szabályozásra váró kérdésekkel is szembesít.

IV.
Anonim donáció előfordulása 
Vizsgálatom során azt is feltártam, hogy az adományozott embriók donációjának ritka előfordulását nemcsak az okozza, hogy nincs kellő számban felajánlott embrió, hanem az is, hogy kellő szabályozottság hiányában az intézetek nem alkalmazzák az eljárást. A törvény ugyanis lehetővé teszi adományozott embrió beültetését, embriót adományozni azonban nem egy meghatározott párnak, hanem csak az intézetnek lehet. Kétségtelen, hogy az intézetnek szóló felajánlás kizárólagossága a jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy a konkrét személynek vagy személyeknek szóló adományozás és az ezzel járó visszaélések lehetőségének kockázatait kizárja. Mindazonáltal a jelenlegi helyzet is visszaélésre szolgáltathat alapot, amit az egyes intézmények belátnak, és éppen ezért – dicsérendő megfontoltságot tanúsítva – ritkán, vagy egyáltalán nem végeznek adományozott embrióval történő megtermékenyítést. Azt ugyanis, hogy az intézet milyen szempontok figyelembe vételével, és milyen sorrendiség, vagy eljárás alapján választhatja ki a recipienst, a jogalkotó nem szabályozta. Az intézményeknek e mulasztás alapján nyitva hagyott lehetőség azonban olyannyira tág és oly veszélyesnek ítélik, hogy az ilyesfajta eljárások végzésétől tartózkodni törekszenek.
Eddigi megállapításaimat tehát kiegészítem azzal, hogy az embrióadományozással történő megtermékenyítési eljárások kicsiny számát nem pusztán a rendelkezésre álló embriók alacsony száma, hanem a szabályozási környezet elégtelen mivolta együttesen okozzák.
Megállapítom, hogy az embrió intézetnek történt felajánlását követő eljárás, a recipiens kiválasztására irányadó rendelkezések hiánya alapjogi szempontból kifogásolható, a jogbiztonság követelményével ellentétes, ellehetetleníti a jogszabály által lehetővé tett eljárás mindennapos alkalmazhatóságát, így alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz. 
Azt, hogy a jogalkotó már szembesült a jogi környezet változtatására irányuló, lassan formálódó kötelezettségével, az új Polgári Törvénykönyv tervezetének Második Könyvének egyes részei is tükrözik. Itt a méhen kívül fogant és felnevelt ember vonatkozásában írtaknál kifejti, hogy amíg a terhesség ideje alatt az anya személyi szabadságával és jogi státusával csak az államnak – a magzat érdekeit is óvó – általános életvédelmi kötelezettsége áll szemben, addig ez a gyakorlati-társadalmi indok nem mérvadó azonban az in vitro fertilizált (méhen kívül megtermékenyített) és mesterségesen táplált-nevelt embrió esetében. „A mesterségesen megtermékenyített csírasejt esetében az élet keletkezése annak első pillanatától megragadható, és az így fogant embrió teljesen kiszolgáltatott az őt létrehozó és életben tartó külső tényezőknek. Az in vitro fertilizált embrió jogi védelmének szempontjai alapvetően mások tehát, mint a méhen belül nevelődő magzaté. Ha valahol veszélye van annak, hogy emberi lény, emberi élet tárggyá válik, esetleg akár forgalom tárgyává, úgy ez bizonnyal olyan helyzet. Ezért az így keletkezett emberi életnek az általános életvédelmi kötelezettségen és az ember tárgyiasításának tilalmán túl is jogi védelmet kellene biztosítani […]”
A szülőanya és a genetikai anya státusza is szabályozásra vár, hiszen a reprodukciós eljárásból származó gyermek esetén a hatályos jog csak azt mondja ki, hogy a donor nővel szemben nincs helye anyaság megállapítási pernek, azzal, hogy maga a donor nő sem jogosult ilyen per indítására.

V.
Egyéb, a vizsgálat során felmerült, megoldásra váró kérdések
A megkeresett intézeteket arra kértem, hogy válaszaikban térjenek ki mindazon, a tárgykörhöz tartozó általuk fontosnak tartott kérdésre is, amelyekkel eddigi működésük során szembesültek, és amelyekre konkrét megkeresésem nem tért ki. A beérkező válaszok alapján egyértelművé vált, hogy az embrió-fagyasztáson túl is égető, és megoldásra váró problémák sorakoznak az asszisztált reprodukciós technikákról szóló szabályok közt. 
1.	Két intézet is felvetette – az embriófagyasztás analógiájára – a petesejtek fagyasztásának szabályozatlanságát, illetve azt, hogy ez az eljárás, továbbá a preimplantációs diagnosztika nem szerepel a 30/1998-as NM rendelet 1. számú mellékletében az elvégezhető asszisztált reprodukciós eljárások közt. A petesejt fagyasztását a törvénylehetővé teszi, de gyakorlatban kivitelezhetetlen, mivel az Egészségügyi Tudományos Tanács emberen végzett orvostudományi kutatásnak minősítette azt.
2.	Előfordult olyan eset, amely során egy pár, aki az intézetben tároltatta embrióját, kérelmezte az embriók – embrió tárolására is alkalmas és feljogosított – spermabanknak történő kiadást. A kiadást az intézetnek meg kellett tagadnia, mivel az Eütv. 174. § (3) bekezdése és 178. § (1) bekezdése szerint a letétbe helyezett embriók a letevők írásbeli engedélye alapján „a reprodukciós eljárást végző egészségügyi szolgáltató részére adható ki”. A reprodukciós eljárások körét a már többször hivatkozott 30/1998. NM rendelet 1. számú melléklete szabályozza, amelynek 8. pontjában az embriófagyasztás szerepel. Jogszabályi inkoherencia következtében tehát hiába rendelkezik egy szolgáltató engedéllyel embrió fagyasztására, gyakorlatilag nem juthat embrió birtokába. Ennek oka – álláspontom szerint – a jogszabály hibás fogalmazásmódja, mégpedig az „a” névelő helytelen szerepeltetése. Ennek következtében ugyanis – a jelenleg hatályos szöveg értelmezése alapján – csupán annak a szolgáltatónak adható ki az embrió, aki a kérelmezőknél a konkrét eljárást végezni fogja. Így egyrészt a párok vannak kizárva abból a lehetőségből, hogy embriójukat az általuk megválasztott intézetben (esetleg megtermékenyítést nem, csupán tárolást végző bankban) tároltassák, és a bankoknak sincs lehetősége jogszerűen embrióhoz „jutni” annak ellenére, hogy erre a tevékenységre működési engedéllyel rendelkezhetnek.
3.	Kérdéses az 1998. július elseje előtt lefagyasztott embriók sorsa is. Az Eütv. 178. § (5) bekezdése szerint öt, illetve tíz évig tárolható a lefagyasztott embrió, de ez nyilvánvalóan csak a törvény hatályba lépését követően lefagyasztott embriókra vonatkozik. A korábban lefagyasztott embriókkal kapcsolatban – jogszabályi rendelkezés hiányában a szolgáltató pusztán autoriter módon, és a döntésért járó felelősséget vállalva tud dönteni a korábban lefagyasztott embriók sorsáról.
4.	Egyes szolgáltatók szerint a preembriók tárolására vonatkozó maximum tízéves korlát a kirobiológia nagyfokú fejlődésének következtében ma már kevésnek mondható, és ajánlatosnak tartanák ennek a határnak a megemelését. Bár ennek eszköze nem lehet más, mint a jogalkotó döntése, ez kétségkívül olyan orvos-szakmai kérdés, amelyben nem foglalhatok állást. Mégis jelentésem részévé tettem, sokadik érvként amellett, hogy a fagyasztva tárolt embriókkal kapcsolatos eljárások jogi szabályozása megérett a változtatásra.

Kezdeményezés
A közszolgáltatások közül az egészségügyi szolgáltatással összefüggésben is alapvető követelmény, hogy az a jog által meghatározott működési rendben, kiszámítható módon működjön. A jogbiztonság követelménye azt a követelményt támasztja a törvényhozással szemben, hogy megteremtse az egyes jogviszonyok stabilitásának biztosítékait. Ezért alkotmányos követelményként fogalmazódik meg a törvény alá rendeltség, a törvényesség követelménye. Az élethez való jog kapcsán pedig újabb kérdéseket vetnek fel  az emberi élet reprodukciójával kapcsolatos orvostudományi eredményekés megoldási technikák, amelyek a bioetikai, illetve a biomedicinális jogok szélesebb körét kapcsolják az élethez való jog hagyományos elemeihez. Mindezek tudatában, és a humán embriók fagyasztva tárolásának jogi szabályozását áttekintve a következő kezdeményezést teszem: 
Felkérem az egészségügyi minisztert, hogy az érintett intézmények, a szakma képviselőinek bevonásával kezdeményezzen egyeztetést, és e jelentés konzekvenciát is figyelembe véve pontosítsa e jogviszonyok szabályozási környezetét, különös tekintettel a fagyasztva tárolt embriókkal kapcsolatos rendelkezési jogra, és a fagyasztva tárolt embriókkal kapcsolatos nyilatkozatok megtételének, módosításának és azok hatályosságának kérdéseire. Mindezen túl konkrét kezdeményezést teszek az embrióadományozás részletszabályainak kidolgozására. 

Budapest, 2007. április 18.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet az alkalmazott jogszabályi rendelkezések
1/2004. (I. 5.) ESzCsM rendelet a betegjogi, az ellátottjogi és a gyermekjogi képviselő működésének feltételeiről
29. § (1) A beteg jogosult az egészségügyi ellátással kapcsolatban az egészségügyi szolgáltatónál, illetve fenntartójánál panaszt tenni. (2) Az egészségügyi szolgáltató, illetve a fenntartó köteles a panaszt kivizsgálni, és ennek eredményéről a beteget a lehető legrövidebb időn belül, de legfeljebb harminc munkanapon belül írásban tájékoztatni. A panaszjog gyakorlása nem érinti a betegnek azon jogát, hogy a külön jogszabályokban meghatározottak szerint - a panasz kivizsgálása érdekében - más szervekhez forduljon. Erre a körülményre a szolgáltató köteles a beteg figyelmét felhívni. (3) A panasz kivizsgálásának részletes szabályait az egészségügyi szolgáltató belső szabályzatban rögzíti. (4) A panaszokat nyilván kell tartani és a panasszal, illetve annak kivizsgálásával összefüggő iratokat 5 évig meg kell őrizni.

1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
171. § (1) Ivarsejtet bármely - reprodukciós eljárás céljából történő adományozás esetén 35. életévét be nem töltött - cselekvőképes személy adományozhat, aki megfelel a külön jogszabályban meghatározott feltételeknek. 
(2) Ivarsejtet reprodukciós eljárás végzésére, illetve ivarsejt kutatására jogosult egészségügyi szolgáltatónak, illetőleg kutatóhelynek lehet közvetlenül felajánlani. Reprodukciós eljárás vagy kutatás végzésére nem jogosult természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiség nélküli más szervezet a neki vagy másnak adományként felajánlott emberi ivarsejtet, illetőleg az azt tartalmazó anyagot nem fogadhatja el, azon tulajdonjogot nem szerezhet.
(3) A (2) bekezdés szerinti felajánlás az adományozónak az ivarsejt elfogadására jogosult egészségügyi szolgáltatóhoz vagy kutatóhelyhez intézett írásbeli adományozó nyilatkozatával és a szolgáltatónál az ivarsejtet tartalmazó anyag levétele céljából történő személyes megjelenésével történik. Reprodukciós eljárás érdekében történő adományozás esetén az adományozó nyilatkozatnak tartalmaznia kell az adományozó nevét (családi és utónév, leánykori név), anyja leánykori nevét, lakcímét, születési idejét, nemét, külsődleges testi jegyeit, a felajánló előtt ismert megbetegedéseit.
(4) Reprodukciós eljárás céljából történő női ivarsejt-adományozás esetén a (2) bekezdés szerinti felajánlás történhet meghatározott recipiens számára történő felhasználásra is az alábbi feltételek együttes fennállása esetén:
a) az adományozó a recipiens
aa) közeli hozzátartozója vagy
ab) oldalági rokona vagy
ac) testvérének házastársa (élettársa) vagy
ad) házastársa (élettársa) közeli hozzátartozója az egyenesági rokon és a testvér kivételével vagy
ae) házastársa (élettársa) testvérének házastársa (élettársa),
aki megfelel a 171. § (1) bekezdésben foglaltaknak;
b) az adományozó kizárólag az adományozó nyilatkozatban meghatározott recipiens számára történő felhasználásra ajánl fel női ivarsejtet;
c) az adományozó nyilatkozat a (3) bekezdésben foglaltakon túl tartalmazza az adományozó írásbeli beleegyező nyilatkozatát, valamint az adományozó és a recipiens együttes személyes megjelenése során adott egybehangzó nyilatkozatát arról, hogy a felajánlás kifejezetten a recipiens számára történik, továbbá azt, hogy az adományozás ellenérték nélkül, valamint kényszertől, fenyegetéstől és megtévesztéstől mentesen történt. Az adományozó nyilatkozhat arról is, hogy a meghatározott recipiens számára fel nem használt női ivarsejtek személyazonosításra alkalmatlan módon felhasználhatók.
(5) A felajánlás szerinti egészségügyi szolgáltató a reprodukciós eljárás céljából adományozott ivarsejtek levételét megelőzően intézkedik a nála személyesen megjelent adományozó előzetes orvosi vizsgálatáról és az adományozót szóban tájékoztatja az adományozás céljáról és feltételeiről. Az adományozónak a személyes megjelenés során hitelt érdemlő módon igazolnia kell a közölt személyes adatok helytállóságát.
(6) A (3)-(4) bekezdésekben foglaltaktól eltérően adományozó nyilatkozat, valamint előzetes orvosi vizsgálat csak az ivarsejtek első ízben történő levételét megelőzően szükséges, amennyiben az ivarsejt-adományozás több alkalommal, folyamatosan történik. Az adományozás folyamatossága az adományozó ismert megbetegedésére vonatkozó tájékoztatási kötelezettségét nem érinti.
(7) Az adományozott ivarsejtek elfogadására jogosult egészségügyi szolgáltató vagy kutatóhely a felajánlást indokolás nélkül visszautasíthatja. Vissza kell utasítani a reprodukciós eljárás céljából tett adományozást, ha
a) az adományozó az adományozást kizáró megbetegedésben szenved;
b) az adományozó a (3) bekezdésben szereplő személyes és különleges adatok közlését megtagadja és az adatokról más hitelt érdemlő módon nem szerezhető tudomás;
c) az adományozás nem a felajánlás szerinti egészségügyi szolgáltatónál személyes megjelenés során nyert, ivarsejteket tartalmazó anyaggal történik.
(8) Bármely személy vagy szerv köteles a jogosulatlanul, illetőleg jogszerűen, de a (6) bekezdés alapján visszautasított felajánlás során birtokába jutott ivarsejtek, illetve ivarsejtet tartalmazó anyagok haladéktalan megsemmisítéséről gondoskodni.
175. § (1) Reprodukciós eljárás során testen kívül létrejött és be nem ültetett embrióval kapcsolatos rendelkezés jogát az embriót létrehozó házastársak (élettársak) - a családi állapotukban, illetőleg élettársi kapcsolatukban bekövetkezett változástól függetlenül - valamelyik fél haláláig közösen gyakorolják, rendelkezési jogáról azonban bármelyik fél közokiratban vagy teljes bizonyító erejű magánokiratban lemondhat. Véleményeltérés esetén az embrióletét szabályait kell megfelelően alkalmazni.
(2) Az ivarsejt-adományozás révén testen kívül létrehozott embrió feletti rendelkezési jog az ivarsejt felhasználása szerinti reprodukciós eljárásban részt vevő házastársakat (élettársakat) együttesen illeti meg, az (1) bekezdésben meghatározott feltételek egyidejű figyelembevételével.
(3) Az (1)-(2) bekezdések szerinti rendelkezés joga az embriónak a saját célú esetleges későbbi felhasználás érdekében történő letételéről (embrióletét) szóló döntést, vagy más személyeknél végzendő reprodukciós eljáráshoz (embrióadományozás), illetőleg orvostudományi kutatás céljára történő felajánlását foglalja magában. Megfelelő rendelkezés - vagy annak ismerete - hiányában az egészséges embrió letételének szándékát kell vélelmezni.
(4) Az azonos személyektől származó embriók legfeljebb két másik személynél végzendő reprodukciós eljárásban használhatók fel.
176. § (1) Az embrió felajánlása a rendelkezésre jogosultak írásbeli nyilatkozatával történhet, amely tartalmazza a felajánlás célját, valamint - az embrióadományozás céljából történő felajánlása esetén - az embriót létrehozó ismert személyek életkorát, külsődleges testi jegyeit, a nyilatkozattevő előtt ismeretes megbetegedéseit.
(2) Az embrió felajánlására, illetőleg visszautasítására a 171. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezések megfelelően irányadóak.
(3) A felajánlás szerinti egészségügyi szolgáltató, illetőleg kutatóhely a felajánlott embriót visszautasíthatja, amennyiben a felajánlásnak megfelelő cél szerint alkalmazni a felhasználhatóság időtartama alatt valószínűsíthetően nem tudja, a (4) bekezdés szerinti felhasználásáig azonban megőrzéséről és tárolásáról köteles gondoskodni. Vissza kell utasítani az adományozás céljából tett felajánlást, ha nem valószínűsíthető, hogy az embrióból egészséges gyermek fejlődhet.
(4) Bármely szerv vagy személy a jogosulatlanul, illetőleg a jogszerűen, de a (3) bekezdés szerint visszautasított felajánlás alapján birtokába jutott embriónak az arra jogosult más egészségügyi szolgáltatónál, illetve kutatóhelynél történő elhelyezéséről köteles intézkedni. Károsodott embrió kizárólag kutatóhelynek adható át. A más jogosult által át nem vett embrió megőrzéséről, károsodott embrió esetén a megsemmisítéséről - az (5) bekezdésre is figyelemmel - a birtokos gondoskodik.
(5) Az embrió birtoklására nyilvánvalóan jogosulatlan személytől vagy szervtől a felajánlásának elfogadására jogosult bármely egészségügyi szolgáltató, illetőleg kutatóhely az életképes embriót köteles átvenni, és az embrióval való rendelkezésre jogosultak 175. § (3) bekezdése szerinti rendelkezése vagy vélelmezett szándéka szerint eljárni.
177. § (1) Az egészségügyi szolgáltató, illetőleg a kutatóhely az embriók adományozási, illetve kutatási célra történő felajánlásával összefüggésben tudomására jutott személyes és különleges adatokat az ivarsejtek adományozásával kapcsolatos adatkezelésre vonatkozó, e törvényben foglalt rendelkezések megfelelő alkalmazásával kezelheti azzal, hogy az embrióadományozásra irányuló eljárás tekintetében kizárólag a 176. § (1) bekezdésében felsorolt adatok kezelhetőek.
(2) Az embrióadományozásra irányuló eljárás során nem tekinthető jogszerűtlennek az az adatkezelés, amely az embriók, illetőleg az ivarsejtek adományozásával összefüggésben jogszerűen az egészségügyi szolgáltató tudomására jutott és legalább az egyik eljárásban kezelhető személyes és különleges adatok összekapcsolásával történik.
178. § (1) Az adományozás, valamint kutatás céljából felajánlott embrió kiadására, az embrióknak az egészségügyi szolgáltatónál történő tárolására, valamint az embrióletétre a 173. § (1) és (4)-(5) bekezdéseiben, a 174. § (1)-(3) és (5) bekezdéseiben foglalt rendelkezéseket - a (2)-(3) bekezdésekben foglalt eltéréssel - kell megfelelően alkalmazni.
(2) Az embrió letétele a hozzá kapcsolódó rendelkezési jog gyakorlására jogosult intézkedése vagy e törvény szerint vélelmezett szándéka alapján lehetséges. Az embrió letételéhez a letét alapjául szolgáló egészségügyi ok megjelölése vagy egyéb indokolás nem szükséges.
(3) A letett embrió - bármelyik fél halálának, illetőleg rendelkezési jogáról történő lemondásának esetét kivéve - kizárólag a rendelkezési jog jogosultjainak egybehangzó írásbeli nyilatkozata alapján adható ki.
(4) A házastárs (élettárs) halála miatt egyedülállóvá vált, rendelkezésre jogosult nő testébe történő beültetés céljából a letett embrió a 167. § (2) bekezdése szerinti kizáró nyilatkozat hiányában adható ki. Kizáró nyilatkozat esetén a letett embrió felhasználására a rendelkezésre jogosult nyilatkozata irányadó, ennek hiányában az embrió adományozására vonatkozó rendelkezéseket kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a felajánlás szerinti egészségügyi szolgáltatónak a letétbe helyezés helye szerinti egészségügyi szolgáltatót kell tekinteni.
(5) Az adományozás céljából felajánlott embrió legfeljebb 5 évig tárolható, de ez az időtartam egy alkalommal, további 5 évvel meghosszabbítható. A letétbe helyezett embrió tárolásának leghosszabb időtartama 10 év. A fel nem használt embrió a fagyasztva tárolás határidejének letelte előtt - az embrió valószínű károsodásának esetét kivéve - nem semmisíthető meg. A határidő leteltét követően az egészségügyi szolgáltató az embriót megsemmisíti vagy tudományos kutatás céljára - a reprodukciós eljárásban történő felhasználás lehetőségének kizárásával - felhasználhatja, illetve ilyen célból arra jogosult kutatóintézetnek átadhatja.
179. § (1) Ivarsejt-, illetőleg embrióadományozás eredményeként fogant, illetve született gyermeknek joga, hogy a nagykorúságának elérését követően fogamzásának, születésének körülményeit a rendelkezésre bocsátható adatok [172. § (2)-(3) bekezdés] körére kiterjedő módon megismerje.
(2) Az (1) bekezdés szerinti tájékoztatást a gyermek vér szerinti szülője, illetőleg a nagykorúságának elérését közvetlenül megelőzően törvényes képviselőjének minősülő személy jogosult megadni.
(3) Az (1) bekezdés szerint fogant, illetve született gyermek vér szerinti szülőjének az ivarsejt felhasználására, illetve az embrió beültetésére irányuló reprodukciós eljárást kérelmezőket kell tekinteni. A testen kívül létrejött embriót a méhmagzat jogállása a beültetés napjától illeti meg.
(4) A gyermek családi jogállásának rendezésére irányuló eljárás során az eljáró hatóság, illetőleg a reprodukciós eljárásban részt vevő házastársak (élettársak) bármelyikének kérelmére a reprodukciós eljárás végzésének tényéről és annak eredményéről a beavatkozást végző egészségügyi szolgáltató igazolást ad ki.

49/1997. (XII. 17.) NM rendelet a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető meddőségkezelési eljárásokról
1. § A meddőség megállapítására és kezelésére irányuló e rendelet szerinti egészségügyi szolgáltatás - figyelemmel az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról szóló 30/1998. (VI. 24.) NM rendeletre (a továbbiakban: R.) - csak orvosi indikáció alapján, az Egészségbiztosítási Alapból e feladatra finanszírozott egészségügyi szolgáltatónál vehető igénybe térítésmentesen.
ad) az embrióadományozást megelőző - a recipiensre és az embrióra vonatkozó - vizsgálatok;
c) az emberi reprodukcióra irányuló különleges beavatkozások közül
ca) a testen kívüli megtermékenyítés és embrióbeültetés (R. 1. számú melléklet 1. pont, 4. pont, 5. pont),
cc) embrióadományozással végzett embrióbeültetés (R. 1. számú melléklet 3. pont), 
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakon túl a meddőség kezelése körébe tartozik
b) az embrió Magyarországon végzett, későbbi meddőségkezelés céljára - a szolgáltató által meghatározott, indokolt számban, legfeljebb azonban 5 év időtartamra - embrióletétbe helyezése.
2/A. § (1) A 2. § (1) bekezdés c) pontja szerinti egyes beavatkozások, továbbá a (2) bekezdés szerinti letét térítésmentesen akkor vehető igénybe, ha az R. 1. §-ában, valamint 1/A-1/C. §-ában foglalt feltételek a (2) bekezdésben foglalt kivételekkel fennállnak.
(2) A kötelező egészségbiztosítás terhére nem vehető igénybe az (1) bekezdés szerinti szolgáltatás, ha
a) a beavatkozásra az R. 1/A. §-ának b) pontja szerinti esetben, nem egészségügyi indokból kerül sor,
b) az ivarsejtek letételére nem egészségügyi indokból kerül sor,

30/1998. (VI. 24.) NM rendelet az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint az ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról
4. § (1) Ivarsejt, illetve embrió a 4. számú mellékletben meghatározott esetekben, az ott meghatározott céllal tárolható fagyasztva. A fagyasztva tárolás során az egészségügyi szolgáltatónak az 5. számú mellékletben meghatározott feltételeknek eleget kell tennie.
(2) Adományozott hímivarsejtet reprodukciós eljáráshoz történő felhasználását megelőzően legalább 6 hónapig fagyasztva kell tárolni, felhasználni a hímivarsejtet abban az esetben lehet, ha a donor - a 18/1998. (VI. 3.) NM rendelet 24. § (3) bekezdésében foglaltak szerinti - szűrési eredményei negatívak. A fagyasztva tároláshoz ugyanazon személyek ivarsejtjeiből származó embriók közül egyidejűleg legalább kettőt kell lefagyasztani.
(3) Ivarsejt nem tárolható, ha az nem felel meg a 6. számú mellékletben foglaltaknak.
(4) Az adományozó, illetve a letevő a 7. számú melléklet szerinti „Rendelkezési nyilatkozat ivarsejt felhasználásáról” elnevezésű nyomtatványon gyakorolja az adományozott, illetve letétbe helyezett ivarsejtekkel kapcsolatos rendelkezési jogát.
(5) A kérelmezők együttesen, az 1/A. § a) és b) pontja szerinti kérelmező egyedül - az Eütv. 168. §-ának (2) bekezdése szerinti tájékoztatás után - a 8. számú melléklet szerinti „Rendelkezési nyilatkozat fagyasztva tárolt embriókról” elnevezésű nyomtatványon gyakorolják az embriókkal kapcsolatos rendelkezési jogot, és azon megjelölhetik, hogy a rendelkezési jog megszűnése esetére
a) hozzájárulnak az embrióadományozáshoz, illetve
b) hozzájárulnak az embriók tudományos kísérlet céljából történő felhasználásához, vagy
c) kérik az embriók megsemmisítését.
(6) A tárolt ivarsejteket, illetve az embriókat, azok kiadását, felhasználását, illetőleg megsemmisítését folyamatosan kell nyilvántartani a Fagyasztási Naplóban, amelynek meg kell felelnie a 9. számú mellékletben foglalt előírásoknak.
(7) Amennyiben a fagyasztva tárolás helyéről az ivarsejtet vagy az embriót nem a letevő kívánságára szállítják más egészségügyi szolgáltatóhoz, az egészségügyi szolgáltatónak a szállítás során biztosítani kell a sérülésmentességet, továbbá a letevőt az átszállításról haladéktalanul tájékoztatnia kell.

49/1997. (XII. 17.) NM rendelet a kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető meddőségkezelési eljárásokról
1. § A meddőség megállapítására és kezelésére irányuló e rendelet szerinti egészségügyi szolgáltatás - figyelemmel az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások végzésére vonatkozó, valamint ivarsejtekkel és embriókkal való rendelkezésre és azok fagyasztva tárolására vonatkozó részletes szabályokról szóló 30/1998. (VI. 24.) NM rendeletre (a továbbiakban: R.) - csak orvosi indikáció alapján, az Egészségbiztosítási Alapból e feladatra finanszírozott egészségügyi szolgáltatónál vehető igénybe térítésmentesen.
2. § (1) A meddőség kezelése körébe tartozik […]
c) az emberi reprodukcióra irányuló különleges beavatkozások közül […]
ca) a testen kívüli megtermékenyítés és embrióbeültetés (R. 1. számú melléklet 1. pont, 4. pont, 5. pont),
c) embrióadományozással végzett embrióbeültetés (R. 1. számú melléklet 3. pont) […] körében legfeljebb öt teljes, az embrió beültetésével végződő beavatkozás - ideértve a felsorolt eljárások során keletkezett, fagyasztva tárolt embriók beültetését is, ha azok a korábbi eljárások során kerültek fagyasztásra (R. 1. számú melléklet 8. pont) 
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakon túl a meddőség kezelése körébe tartozik […] b) az embrió Magyarországon végzett, későbbi meddőségkezelés céljára - a szolgáltató által meghatározott, indokolt számban, legfeljebb azonban 5 év időtartamra - embrióletétbe helyezése.