Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Kiegészítő jelentése
az OBH 5407/2006. sz. ügyben

Előadó: dr. Halász Zsolt
Az eljárás előzményei
A panaszos beadványában az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal (APEH) méltányossági eljárás során alkalmazott illetékkiszabási gyakorlatát sérelmezte. Beadványában azt kifogásolta, hogy az adóhatóság méltányossági (adómérséklésre irányuló), valamint fizetési könnyítési eljárása során az elsőfokú eljárásban alkalmazandó általános tételű illetékkel szemben a másodfokú eljárás során az elsőfokú határozat elleni fellebbezés illetékét már az összegszerűség vitatása esetén alkalmazandó számított értékben határozza meg, holott a méltányossági eljárás tárgya a méltányosság gyakorlása, amelynek értéke pénzben nem állapítható meg.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) vonatkozó rendelkezésének nyelvtani értelmezése alapján helytálló a panaszos által becsatolt adóhatósági határozat indokolása, miszerint a méltányossági és fizetési könnyítési kérelemnek helyt adó döntés érdemben befolyásolja az adózó pénzügyi helyzetét, így a fellebbezési eljárás tárgyának értéke egyértelműen megállapítható. Ebből pedig az következik, hogy az illeték mértékét az Itv. 29. § (2) bekezdés első mondatát alkalmazva, a fellebbezéssel érintett összeg alapján kell meghatározni (vagyis nem általánosan 5000 Ft, hanem a fellebbezéssel érintett összeg minden megkezdett 10.000 forintja után 400 Ft, de legalább 5.000 Ft, legfeljebb 500. 000 Ft).
Álláspontom szerint azonban nem hagyható figyelmen kívül, hogy e szabály azt eredményezheti, hogy egy több millió forint összegű elengedni, vagy átütemezni kért adótartozás esetén az adózót további jelentős összegű illetékfizetési kötelezettség terhelheti. (12.500.000 Ft, vagy ennél magasabb fellebbezéssel érintett összeg esetén kell 500.000 Ft illetéket fizetni). Nyilvánvaló, hogy ha valamely adózó adótartozásának mérséklését, vagy átütemezését kéri, akkor az adótartozás későbbi megfizetését jelentősen érdemben hátrányosan befolyásolhatja egy ilyen összegű illetékfizetési kötelezettség. Emellett az ilyen jelentős összegű illetékfizetési kötelezettség az adóalany végleges ellehetetlenülését eredményezheti, amely a jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásságot okoz.
Tekintettel arra, hogy a jogorvoslathoz való jog sérelme az Itv. rendelkezéseire vezethető vissza, a visszásság elkerülése érdekében javasoltam az Országgyűlésnek, hogy fontolja meg az Itv. olyan tartalmú módosítását, amely szerint az adómérséklésre és fizetési könnyítésre irányuló kérelmek elbírálása során mind az első-, mind a másodfokú eljárás során az adózókat, az általános és nem a fellebbezéssel érintett összeg alapján meghatározott összegű illetékfizetési kötelezettség terheli. Jelentésemet megküldtem a pénzügyminiszter részére is.

A kiegészítő jelentés megállapításai
Az Országgyűlés elnöke válaszában arról tájékoztatott, hogy a jelentésemet megküldte a Költségvetési, Pénzügyi és Számvevőszéki Bizottság elnökének és felkérte, hogy a bizottság vizsgálja meg az Itv. módosítására vonatkozó ombudsmani javaslatot.
A Pénzügyminiszter válaszában a következőkre mutatatott rá. „Amennyiben az elsőfokú adóhatóság csak részben ad helyt a méltányossági kérelemnek, az illeték alapja a másodfokú eljárásban az elengedni kért és a ténylegesen elengedett összeg különbözete. (…) A méltányossági kérelmek (a mérséklés és a halasztás) természetükből adódóan egy már meglévő adótartozáshoz kapcsolódnak. Nagyobb mértékű adótartozás pedig rendszerint a magasabb jövedelemmel rendelkezőknél, illetőleg az adófizetési kötelezettségüket rendszeresen elmulasztó adózóknál halmozódik fel. Ez a nem magánszemély adózóknál különösen igaz, hiszen nagy összegű pótlék vagy bírságtartozás – melynek elengedése egyáltalán szóba jöhet – nyilvánvalóan egy ennél is lényegesen nagyobb adótartozás miatt halmozódhat fel. Az Art. 160. § (4) bekezdésének b) pontja értelmében a végrehajtási eljárás szünetel ha a fizetési halasztás, részletfizetés vagy az adótartozás mérséklésére irányuló kérelem tárgyában jogerős döntést még nem hoztak. Vagyis a méltányossági kérelem elutasítása ellen benyújtott fellebbezéssel hozzávetőlegesen másfél hónappal (…) eltolható a tartozás megfizetésének időpontja”.
A Pénzügyminiszter álláspontja szerint a fellebbezési illeték általam javasolt csökkentése jelentős ösztönzést jelentene arra, hogy a nagyobb adótartozás elengedése tárgyában hozott elsőfokú határozatok ellen az adózók akkor is fellebbezéssel éljenek, ha az elsőfokú határozat jogszerű, és indokolásával ezt az adózó számára is megfelelően alátámasztja. Minderre figyelemmel a Pénzügyminiszter a jelenlegi szabályozás fenntartását tartja indokoltnak. 
A pénzügyminiszter válaszának áttanulmányozását követően arra a megállapításra jutottam, hogy a válasz felvet olyan, az alapjelentésben nem érintett szempontokat is, amelyek legalább részben valóban a jelenlegi szabályozás fenntartása mellett szólnak. Mindezek ellenére továbbra sem látom biztosítottnak, hogy a jelenlegi illetékfizetési szabályok nem korlátozzák indokolatlanul a jelentős összegű adó- és/vagy pótlék-, valamint bírságtartozást felhalmozó, de ugyanakkor valós indokok alapján fellebbező adózók jogorvoslati jogát. E téren – annak utólagos volta okán – nem tartom elegendő biztosítéknak az Itv. 32. §-a szerinti, az illeték visszatérítésére vonatkozó szabályt.
Álláspontom szerint a jogszabályi rendelkezésre visszavezethető jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásság továbbra is fennáll. A pénzügyminiszter válaszában foglaltakra figyelemmel azonban, indokoltnak tartom a visszásság orvoslására vonatkozó javaslatom módosítását. Fontosnak tartom végül kiemelni, hogy az adó- és illetékfizetési kötelezettség célja kizárólag az állami költségvetés bevételeinek biztosítása lehet, és semmilyen körülmények között nem lehet e fizetési kötelezettségeknek sem közetlen, sem közvetett célja, az állampolgárok valamely alkotmányos jog – így a jogorvoslathoz való jog – gyakorlásától való eltántorítása. 

Intézkedésem
Tekintettel arra, hogy a jogorvoslathoz való jog sérelme az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) rendelkezéseire vezethető vissza, a visszásság elkerülése érdekében az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az Országgyűlésnek, hogy fontolja meg az Itv. olyan tartalmú módosítását, amely szerint az adómérséklésre és fizetési könnyítésre irányuló kérelmek elbírálása során a másodfokú eljárásban az adózók számára tárgyi illetékfeljegyzési jogot biztosít. 

Budapest, 2008. március 10.

Dr. Szabó Máté sk.