Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4713/2006. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult, s az ellene folyamatban lévő bírósági végrehajtási eljárás során eljáró önálló bírósági végrehajtó tevékenységét kifogásolta. Állítása szerint, amennyiben a lakhelyéül szolgáló ingatlan árverésre kerül, hajléktalanná válik, mivel lakhatása máshol nem biztosított. A panaszos szerint a felperes az eljáró bíróságot is megtévesztette, így születhetett őt elmarasztaló döntés. A vizsgálat az Alkotmányban deklarált tulajdonhoz való jog, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság és tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás
Az ügyben megkerestem az érintett önálló bírósági végrehajtót. A megküldött válaszlevél és a rendelkezésemre álló iratok, illetve iratmásolatok alapján az alábbiak állapíthatóak meg.
A Bács-Kiskun Megyei Bíróság 4.Pf.20.870/2006/4. számú határozata alapján került kibocsátásra a végrehajtási lap, mellyel a Bajai Városi Bíróság 2006. július 20-án elrendelte a végrehajtást. A végrehajtási lap 2006. augusztus 31-én érkezett meg az önálló bírósági végrehajtóhoz (a továbbiakban: végrehajtó), aki az eredetileg illetékes végrehajtó elfogultsága miatt kapta meg az ügyet átosztással. Az eljáró végrehajtó 2006. szeptember 6-án kelt megkeresésével végrehajtási jog bejegyzését kérte a panaszos (adós) tulajdonában álló ingatlanra az illetékes körzeti földhivataltól. Az eljáró végrehajtó 2006. október 18-án adott ki letiltást a panaszos (adós) nyugdíjára. A nyugdíjból a levonást folyamatosan teljesíti a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság. Az eljáró végrehajtó az illetékes polgármesteri hivataltól bekért adó- és értékbizonyítvány alapján megállapította a panaszos (adós) tulajdonában lévő ingatlan becsértékét, melyet 2006. november 2-án kelt okirattal közölt a felekkel és az érdekeltekkel. A panaszos (adós) kérelmére a Bajai Városi Bíróság 0302-1 Vh. 685/2006/7. számú és 2006. november 17-én kelt végzésével a panaszos (adós) számára a tulajdonában álló ingatlan elhagyására az árverés időpontjától számított hat hónap időtartamra halasztást engedélyezett. Az eljáró végrehajtó 2006. november 21-én foganatosított helyszíni eljárása eredménytelen volt, a panaszost (adóst) nem találta lakcímén, házába bejutni nem tudott, a végrehajtási cselekményről készült jegyzőkönyvben rögzítésre került, hogy az eljárást későbbi időpontban az eljáró végrehajtó megismétli.
Az eljáró végrehajtó tájékoztatása szerint a panaszos (adós) két alkalommal felkereste őt, tájékoztatta, hogy véleménye szerint a végrehajtást kérő becsapta, pénzzel nem rendelkezik, így nem tud pereskedni, második alkalommal arról tájékoztatta az eljáró végrehajtót, hogy a kiköltözésre kér haladékot a Bajai Városi Bíróságon. (Ennek a kérelemnek az előző bekezdésben említett végzésben a bíróság helyt adott.) A végrehajtást kérő az eljáró végrehajtó felhívására úgy nyilatkozott, hogy kéri az ingatlan árverési értékesítését.

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A vizsgálat megállapításai
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn; feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A törvény a 2001. évi módosítását követően úgy rendelkezett, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosának vizsgálódási körébe tartozik a végrehajtó, melynek eljárásával kapcsolatban közigazgatási jogorvoslati lehetőség nincs biztosítva [Obtv. 29. § (1) bek. j.].
Az országgyűlési biztosnak nincsen lehetősége a bírósági határozatok felülvizsgálatára, valamint arra sem, hogy a bíróság eljárását vizsgálja. Mindennek alapja az Obtv. 29. §-ának (1) bekezdése, figyelemmel ugyanezen szakasz (2) bekezdésének e) pontjára, valamint az Alkotmánybíróság 17/1994. (III. 29.) AB határozatában foglaltak. Ezek alapján az országgyűlési biztosnak nincs lehetősége bírósági döntés, illetve eljárás felülvizsgálatára, s olyan kérdést sem vizsgálhat, amely a bíróság hatáskörébe tartozik.
Mivel bírósági végrehajtási eljárásban a végrehajtó intézkedése ellen a bírósághoz lehet fordulni végrehajtási kifogással – a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatára vonatkozó szabály megfelelő értelmezésével (analógia) jár el az országgyűlési biztos. Ennek értelmében a végrehajtó eljárását vizsgálja, kivéve az olyan kérdést vagy kérdéseket, amelyre nézve bírósági eljárás van folyamatban, illetve amelyben a bíróság már érdemben döntött, valamint azokat a kérdéseket, melyek a bíróság hatáskörébe tartoznak.
A végrehajtó a bírósági végrehajtási eljárás folyamán, a végrehajtási cselekmények foganatosítás során a bíróság rendelkezései, valamint a megadott adatok alapján jár el. A bíróság döntését, rendelkezéseit nem vonhatja kétségbe. A végrehajtó a bíróság által kiállított végrehajtási lap(ok) alapján köteles eljárni. A bíróság döntései ellen a bírósági eljárás(ok) keretében meglévő eszközökkel lehet élni (pl.: fellebbezés, felülvizsgálati kérelem, perújítás).
Ily módon a végrehajtási eljárás alapját képező bírósági döntést, illetve a bíróság eljárását nem vizsgálhatom, ahogy a bíróság egyéb döntését vagy eljárását sem, melyre ebben a végrehajtási eljárásban sor került. Ugyancsak nem vizsgálhatom a felperesnek (végrehajtást kérőnek) a végrehajtási eljárás alapját képező bírósági eljárás folyamán, illetve azt megelőzően tanúsított magatartását.
A bíróság végrehajtási lap kiadásával elrendelte a végrehajtási eljárást. A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) alapvető rendelkezései előírják a végrehajtási kényszer arányos és fokozatos alkalmazását. Jelen esetben – mivel azonnali beszedési megbízás alkalmazásának lehetősége nem állt fenn – ez azt jelenti, hogy a bírósági végrehajtás során a pénzkövetelést elsősorban a panaszos (adós) munkabéréből, egyéb járandóságából, így nyugdíjából, illetőleg a pénzintézetnél kezelt őt megillető összegből kell behajtani. Ha előre látható, hogy a munkabérre vagy a pénzintézetnél kezelt összegre vezetett végrehajtás viszonylag rövid időn belül nem vezet eredményre, a panaszos (adós) bármely vagyontárgya végrehajtás alá vonható. A lefoglalt ingatlant csak akkor lehet értékesíteni, ha a követelés a panaszos vagyontárgyaiból nincs teljesen fedezve vagy csak aránytalanul hosszú idő múlva elégíthető ki (Vht. 7. §). A Vht. keretei között a végrehajtást kérő rendelkezésétől függ, hogy az adós milyen jellegű vagyontárgyából kívánja követelésének végrehajtását. A bíróság a végrehajtási kényszer arányos, illetőleg fokozatos alkalmazása céljából a végrehajtást kérő rendelkezésétől az adós érdekében eltérhet (Vht. 8. §). A végrehajtást kérő rendelkezési jogát a végrehajtási lap megfelelő részének kitöltésével gyakorolhatja.
Figyelembe véve a rendelkezésre álló adatokat és iratokat, megállapítható, hogy a végrehajtó letiltást adott ki a panaszos (adós) nyugdíjára, valamint végrehajtási jogot jegyeztetett be a panaszos (adós) tulajdonában álló ingatlan tulajdoni lapjára.
A végrehajtónak nem feladata további egyeztetést vagy tárgyalást folytatni a panaszossal (adóssal), mivel a végrehajtási eljárás alapjául szolgáló bírósági határozat teljesítése kötelező. Amennyiben önkéntes teljesítés nem történik, az állami kényszer igénybevételével történő végrehajtásra kerül sor, amelynek keretében a bíróság határozatának végrehajtása a közhatalommal felruházott végrehajtó kötelessége.
Ugyanakkor a Vht. 7. §-a alapján mindig egyedi mérlegelésre kerül sor, és ezért célszerű a végrehajtási kényszer arányos és fokozatos alkalmazása elvének figyelembe vételével eljárnia a végrehajtónak, s megkísérelni helyszíni eljárás keretében az ingófoglalást, mielőtt az adós tulajdonában álló ingatlanra nézve sor kerül a becsérték megállapítására és így az ingatlan árverési értékesítésének megkezdésére. Az ingatlan értékesítésével rendszerint várni kell legalábbis az ingófoglalásig, mert megnyugtatóan rendszerint csak ekkor állapítható meg, hogy a követelés az adós egyéb vagyontárgyaiból teljesen fedezve van-e (Vht. 7. §). A munkabér (nyugdíj, stb.) letiltásával, a pénzügyi intézménynél kezelt összeg végrehajtás alá vonásával és az ingóvégrehajtással párhuzamosan az ingatlan lefoglalásán túlterjedő végrehajtási cselekményekre csak kivételesen kerülhet sor, ha kiemelkedően nagy összeg behajtásáról van szó.
A Vht. 139. § (1) bekezdése szerint a végrehajtó a lefoglalt ingatlan értékesítése iránt akkor intézkedhet, ha a Vht. 7. §-ának (2) bekezdése szerint a követelés viszonylag rövidebb időn belüli behajtása másképpen nem lehetséges, és a végrehajtási jog bejegyzéséről szóló határozatnak a végrehajtó részére történt kézbesítésétől számított 45 nap eltelt.
Tehát általában véve szükséges, hogy a végrehajtó teljes körűen birtokában legyen azoknak az adatoknak, melyek alapján mérlegelheti az adós tulajdonában álló ingatlan árverési értékesítésének megkezdését. 
Jelen ügyben – a rendelkezésemre álló adatok és iratok alapján – helyszíni eljárásra csak az ingatlan becsértékének közlését követően került sor. Álláspontom szerint ebben az ügyben is meg kellett volna kísérelni az ingófoglalást (a helyszíni eljárást) az ingatlan becsértékének közlését, azaz az ingatlan értékesítésének megkezdését megelőzően. Ez alkotmányos visszásság veszélyének lehetőségét idézte elő a tulajdonhoz való joggal, illetve a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben.
Mindezek miatt szükséges felhívnom a figyelmet arra, hogy ugyan mérlegelni kell a követelés nagyságát az eljárás folyamán, azonban célszerű az arányosság és fokozatosság elvének érvényesülését ennek során szem előtt tartani, s az ingófoglalás foganatosításáról és az ingatlan értékesítéséről mindezek figyelembe vételével dönteni. Ilyen módon valósulhat meg a Vht. 7. és 8. §-aiban megfogalmazott és előírt arányosság és fokozatosság alapelve. 
A jelentésemben írtak alapján ebben az ügyben felmerült az alkotmányos visszásság veszélye, ezért figyelemfelhívással élek az eljárt végrehajtó felé, és arra kérem, hogy a végrehajtási kényszer arányos és fokozatos alkalmazásának alapelvét minden esetben vegye figyelembe, és ennek megfelelően foganatosítsa az egyes végrehajtási cselekményeket. 

Budapest, 2006. december 19.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Az ügy jogszabályi háttere
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról ( Obtv) 
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság: j) a megyei bírósági végrehajtó és az önálló bírósági végrehajtó. (2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak: e) a bíróság;
A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény
7. § (1) A bírósági végrehajtás során a pénzkövetelést elsősorban a pénzügyi intézménynél kezelt, az adós rendelkezése alatt álló összegből, illetőleg az adós munkabéréből, illetményéből, munkadíjából, a munkaviszonyon, munkaviszony jellegű szövetkezeti jogviszonyon, közszolgálati és közalkalmazotti jogviszonyon, szolgálati viszonyon, társadalombiztosítási jogviszonyon alapuló járandóságából, valamint a munkából eredő egyéb rendszeres, időszakonként visszatérően kapott díjazásából, juttatásából, követeléséből (a továbbiakban együtt: munkabéréből) kell behajtani. (2) Ha előre látható, hogy a követelést a munkabérre, illetőleg a pénzügyi intézménynél kezelt összegre vezetett végrehajtással nem lehet viszonylag rövidebb időn belül behajtani, az adós bármilyen lefoglalható vagyontárgya végrehajtás alá vonható. A lefoglalt ingatlant azonban csak akkor lehet értékesíteni, ha a követelés az adós egyéb vagyontárgyaiból nincs teljesen fedezve, vagy csak aránytalanul hosszú idő múlva elégíthető ki.
8. § (1) E törvény keretei között a végrehajtást kérő rendelkezésétől függ, hogy az adós milyen jellegű vagyontárgyából kívánja követelésének végrehajtását. (2) A bíróság a végrehajtási kényszer arányos, illetőleg fokozatos alkalmazása céljából a végrehajtást kérő rendelkezésétől az adós érdekében eltérhet.
32. § (1) A bíróság, illetőleg a végrehajtható okiratot kiállító szerv a végrehajtható okiratot - a 10. § d) pontjában említett végrehajtható okirat kivételével - megküldi az adós lakóhelye, illetőleg székhelye szerinti végrehajtónak és a végrehajtást kérőnek. (2) A végrehajtható okiratot az adós végrehajtás alá vonható vagyontárgyának helye szerinti végrehajtóhoz kell eljuttatni, ha a) ezt kívánta a végrehajtást kérő, vagy b) az (1) bekezdés az adós lakóhelye, illetőleg székhelye hiányában nem alkalmazható.
33. § (1) Ha a végrehajtás foganatosítását megkezdő végrehajtó (a továbbiakban: ügygazda végrehajtó) székhelye szerinti fővároson, illetőleg megyén (a továbbiakban együtt: megye) kívül válik szükségessé helyszíni eljárási cselekmény foganatosítása, az ügygazda végrehajtó megküldi a végrehajtható okirat másolatát és a szükséges iratokat az eljárási cselekmény foganatosításának helye szerint illetékes végrehajtónak (232., 255/A. §) vagy a végrehajtói iroda azon végrehajtó tagjának, akinek a székhelye a cselekmény foganatosításának helye szerinti megyében van (a továbbiakban: megkeresett végrehajtó), és ellátja őt a szükséges tájékoztatással. (2) A megkeresett végrehajtó az eljárási cselekményeket foganatosítja, és a keletkezett iratokat a készkiadásairól készült költségelszámolással együtt megküldi az ügygazda végrehajtónak. (3) Ha az eljárási cselekmények folytatása egyidejűleg több helyszínen, illetve több megye területén szükséges, az ügygazda végrehajtó több végrehajtót is megkereshet az eljárás lefolytatására. A megkeresett végrehajtók munkájának összehangolásáról az ügygazda végrehajtó gondoskodik. (4) A feleknek az előlegezett költségeket az ügygazda végrehajtó részére kell megfizetniük, a végrehajtás során befolyt összegeket az ügygazda végrehajtó részére kell átadni, illetve az ő letéti számlájára kell befizetni. Az ügyben az ügygazda végrehajtó állítja ki a díjjegyzéket, és gondoskodik a megkeresett végrehajtó költségeinek megtérítéséről. (5) Ha az adós a végrehajtási eljárás során a végrehajtást kérőnek fizette meg a követelés összegét, a végrehajtást kérő köteles a végrehajtási költségek kielégítéséről is gondoskodni. Ennek keretében a meg nem fizetett illetéket és az állam által előlegezett költséget, valamint a megyei bírósági végrehajtó helyszíni eljárása, illetve a tanú díja fejében járó költségátalányt köteles befizetni a megfelelő számlára, a végrehajtás foganatosításáért az önálló bírósági végrehajtót megillető összeget pedig köteles a végrehajtó elszámolási számlájára befizetni, illetőleg nyugta ellenében a végrehajtónak átadni. Ennek elmulasztása esetén ezen összeg megfizetéséért az adós és a végrehajtást kérő egyetemlegesen felel.
139. § (1) A végrehajtó a lefoglalt ingatlan értékesítése iránt akkor intézkedhet, ha a 7. § (2) bekezdése szerint a követelés viszonylag rövidebb időn belüli behajtása másképpen nem lehetséges, és a végrehajtási jog bejegyzéséről szóló határozatnak a végrehajtó részére történt kézbesítésétől számított 45 nap eltelt. (2) Ha a végrehajtási jog bejegyzéséről szóló határozatnak a végrehajtó részére történt kézbesítésétől számított 8 napon belül igénypert indítottak, az igényelt ingatlan értékesítése iránt az igényper jogerős befejezése után lehet intézkedni. (3) A végrehajtó az ingatlant a becsérték megállapításától, végrehajtási kifogás előterjesztése esetén a becsérték tárgyában hozott jogerős bírósági határozat kézhezvételétől számított 3 hónapon belül olyan időpontban köteles értékesíteni, amely a helyi körülmények között a legcélszerűbb.