Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jogkörében eljáró
adatvédelmi biztos
Jelentése
az OBH 4525/2006. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Hivatalhoz forduló panaszos beadványaiban sérelmezte, hogy a Pálhalmai Bv. Intézetben a szabadulásához nem kapott ún. rabsegélyt, noha a büntetése végrehajtása alatt lett 50 %-os munkaképtelen, és ezért önhibáján kívül nem dolgozott. A bv. intézet által biztosított vonatjegyet pedig nem tudta felhasználni, mert a lakóhelye csak autóbusszal közelíthető meg. Kifogásolta, hogy az intézetben 2001-ben elvégzett kazánfűtő-tanfolyam, ill. 2005 novembere és 2006 májusa között elvégzett parkgondozói tanfolyam idejére – a szerződés aláírása előtt kapott konkrét ígéretekkel ellentétben – nem fizettek ösztöndíjat a számára.
Az ügyben az országgyűlési biztos általános helyettese alkotmányos jogot érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendelt el, melynek keretében megkereste a Pálhalmai Bv. Intézet parancsnokát, valamint – az ösztöndíj-fizetéssel kapcsolatban – a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát.

Az érintett alkotmányos jog
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam.

Alkalmazott jogszabályok
1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.)
39. § (2) Az elítéltet – büntetésének tartamához képest – betanított munkás, illetve szakmunkásképzésben kell részesíteni.
45. § (4) Az elítéltet munkájáért az általános bérezési elvek figyelembevételével kell díjazni. Ha az elítélt munkavégzés helyett tanulmányokat folytat, ennek idejére jogszabályban meghatározott mértékű pénzbeli térítésre jogosult.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásáról
74. § (1) Az iskolarendszerű oktatást – ideértve a gyógypedagógiai oktatást is – és a szakképzést az erre vonatkozó jogszabályoknak megfelelően kell megszervezni. (3) Az alapfokú iskolai végzettség megszerzését különösen ösztönözni és támogatni kell. (4) Az elítélt kérelmére a középfokú oktatásban való részvételt, valamint a felsőfokú tanulmányok folytatását a parancsnok engedélyezheti.
130. § (1) Az elítéltek szakképzését és továbbképzését elsősorban azokban a szakmákban kell megszervezni, amelyek elősegíthetik a szabadulás után a társadalom életébe való beilleszkedést. (2) Az elítélt a szakképzésbe és a továbbképzésbe a kérelme alapján vonható be, azt a befogadási bizottság bírálja el. (3) A kérelem alapján megkezdett szakképzésben és továbbképzésben az elítélt részvétele kötelező. (4) Ha az elítélt a szakképzést, továbbképzést megkezdte, és a képzésben önhibájából nem vesz részt, a felmerült költségek teljes, vagy részleges megtérítésére kötelezhető. Az elítéltet erről már a képzésre való jelentkezéskor tájékoztatni kell, melynek megtörténtét az elítéltnek az aláírásával kell elismernie.
131. § (1) Az elítéltek részére szakképzést és továbbképzést a munkáltató, az intézet, vagy jogszabály által arra felhatalmazott egyéb szerv, illetve magánszemély külön-külön vagy együttesen is szervezhet. (2) A szakképzés és továbbképzés költségei a szervezőt terhelik, a költségekhez az elítélt önként is hozzájárulhat.
132. § Az alapfokú oktatásban, a szakképzésben vagy továbbképzésben részt vevő elítéltet – ha nem állították munkába – a képzés ideje alatt az alapmunkadíj egyharmadának megfelelő pénzbeli térítés illeti meg.
158. § (2) Az elítélt letéti pénzéből – ha nem dolgozik – a szabadulás idejére a 161. § (3) bekezdés szerinti összeget tartalékolni kell.
161. § (3) Szabadulás idejére a mindenkori alapmunkadíjnak megfelelő összeget kell tartalékolni, melyet az intézet az elítélt munkába állásától kezdve tíz hónapon át, egyenlő részekben von le. Az alapmunkadíj változása esetén a szabadulásra tartalékolt összeget ugyancsak tíz hónapon át kell kiegészíteni.
166. § Az intézet parancsnoka – az elítélt kérelmére – a szabaduláshoz készpénzsegélyt, utazási vagy ruházati segélyt adhat. Segély a megjelölt jogcímeken külön-külön is adható, azok együttes összege az alapmunkadíjat nem haladhatja meg.
201. § (4) Az elítéltet olyan időpontban kell szabadítani, hogy – az utazási körülményeket figyelembe véve – lehetőleg még ugyanazon a napon a lakó-, illetve tartózkodási helyére megérkezzék.

Megállapított tényállás
A Pálhalmai Bv. Intézet parancsnokának tájékoztatása szerint a fogvatartott 2006. október 9-én kért szabadulási segélyt arra hivatkozva, hogy ő a büntetés-végrehajtás hibájából lett 50 %-os rokkant. Az intézetben ugyanakkor nem történt olyan esemény, melynek eredményeként a fogvatartott megrokkant volna; egyébként egészségügyi ok miatt nem foglalkoztatták. A kérelmét elutasították, mert azt nem tudta megfelelő indokkal alátámasztani, valamint az intézet rendelkezésére álló segélykeret minimális. „A fogvatartott szabadulásakor 800 Ft összegű saját pénzzel rendelkezett, így szabadulási segélyt nem kaphatott, az intézet a vonatkozó előírások, szabályok szerint vasúti jeggyel látta el.”
A parancsnok további tájékoztatása szerint „a tanfolyam nem ösztöndíjas (OKJ-képzés) volt, így a fogvatartott a tanfolyam többi résztvevőjével együtt ösztöndíjat nem kapott.”
A bv. országos parancsnoka az általa lefolytatott vizsgálat eredményeként megállapította, hogy a fogvatartott a kisteljesítményű kazánfűtő, ill. a parkgondozói tanfolyamon részt vett, de csak egy alkalommal, 2001 novemberében részesült 2883 Ft ösztöndíjban. A panasz megalapozottságára tekintettel utasította a bv. intézet parancsnokát az elmaradt ösztöndíj kifizetésének pótlására. Az eset kapcsán az országos parancsnok valamennyi bv. intézet parancsnokát körlevélben tájékoztatta a vizsgálat megállapításairól, és felhívta a figyelmüket az ösztöndíj kifizetésének helyi felülvizsgálatára.
Az ösztöndíjas képzéssel kapcsolatban az országos parancsnok – általánosságban – az alábbi problémákra mutatott rá: A bv. intézetek és az iskolák részéről több esetben érkezett olyan jelzés, hogy a fogvatartottak egy része nem hajlandó tanulni; zavarják a tanítást. Gyakran előfordul, hogy a fogvatartottak a meglévő iskolai végzettségüknél alacsonyabb végzettséget mondanak be, hogy a tanulmányok folytatásának ideje alatt jövedelemhez jussanak, valamint sorozatos bukások után is újra kérik a beiskolázásukat. Problémát jelent az is, hogy a jelenlegi rendszerben nincs meghatározva a szakképzés időtartama ill. a tanítási napok gyakorisága, ez általában a képző iskola és a bv. intézet közötti megállapodástól függ.
A munkaképes korú lakosság és a fogvatartottak iskolai végzettségének összehasonlítása alapján megállapítható, hogy az alacsony iskolai végzettség és a bűnelkövetés között összefüggés áll fenn, ezért a fogvatartottak képzése továbbra is kívánatos. A képzés eredményességét ugyanakkor növelhetné, ha a fogvatartottak csak a tényleges teljesítmény alapján jutnának ösztöndíjhoz.

A vizsgálat megállapításai
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 166. §-a szerint az intézetparancsnok az elítélt kérelmére a szabaduláshoz utazási, ruházati vagy készpénzsegélyt adhat. Az 1-1/40/1999. OP intézkedés 270. pontja rögzíti: „Parancsnoki engedély alapján a szabaduló részére a vasúton történő utazáshoz a vasúti hitelezett utazási utalványt kell kiadni. A vasúti közlekedés hiánya miatt az autóbusz igénybevételéhez a díjszabás szerint szükséges viteldíjat az intézet a költségvetés terhére készpénzben fizeti ki (hazautazási segély).” Az intézetparancsnok ennélfogva nem a „vonatkozó előírásoknak, szabályoknak megfelelően” járt el, mikor a szabaduló fogvatartottat csupán vasúti jeggyel látta el.
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 132. §-a szerint az alapfokú oktatásban, szakképzésben vagy továbbképzésben részt vevő elítéltet – ha nem dolgozik – a képzés ideje alatt az alapmunkadíj egyharmadának megfelelő pénzbeli térítés illeti meg. Az országos parancsnok ez alapján utasította az intézet parancsnokát az elmaradt ösztöndíj kifizetésére, és körlevélben hívta fel az intézetparancsnokok figyelmét az ösztöndíj biztosításának a felülvizsgálatára.
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a Pálhalmai Bv. Intézet eljárása, melynek során nem biztosították a buszjegy megvételéhez szükséges készpénzt a fogvatartott hazautazásához, illetve az ösztöndíj kifizetésének elmulasztása visszásságot okozott a jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között és működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket (56/1991. (XI. 8.) AB határozat). 
A visszásság orvosolhatatlanságára, illetve az országos parancsnok által megtett intézkedésre tekintettel kezdeményezéssel nem élek, de felhívom az intézetparancsnok figyelmét a fogvatartottak jogait biztosító jogszabályi és egyéb előírások maradéktalan betartására.
A jelentést tájékoztatás céljából megküldöm az igazságügyi és rendészeti miniszternek, és felhívom a figyelmét a fogvatartottak képzési rendszerével kapcsolatos anyagi ill. szakmai-jogalkotási problémák mielőbbi rendezésének szükségességére.

Budapest, 2007. augusztus 27.

Dr. Péterfalvi Attila sk.