Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4361/2006. számú ügyben

Előadó: dr. Szabó-Tasi Katalin

Az eljárás megindulása
A panaszos a hernádnémeti református temető eljárását, illetve sírhelymegváltási gyakorlatát sérelmezve fordult az országgyűlési biztoshoz. Panasza szerint a református temetőben a nem református vallásúak számára a már megváltott sírhelyre történő temetkezéskor további, jelentősen megnövelt összeget kell fizetni, amiről nem kapnak előzetesen tájékoztatást. 
A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. és 17. §-ainak értelmében vizsgálatot indítottam, és az Obtv. 18. § (3) bekezdésében biztosított jogkörömnél fogva tájékoztatást kértem Hernádnémeti Község Önkormányzatának jegyzőjétől, a Hernádnémeti Református Egyházközség lelkipásztorától és a helyi katolikus plébánia plébánosától is. A jelentésemben foglalt megállapításokat rendelkezésemre bocsátott iratokra és a válaszlevelekben foglaltakra alapoztam.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
60. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
2. § (1) E törvény határozza meg a temetőkkel, a temetkezési emlékhelyekkel és a temetkezési tevékenység ellátásával összefüggő jogokat, kötelezettségeket és feladatokat. (2) A törvény rendelkezéseit alkalmazni kell a) azoknak az egyházaknak, felekezeteknek és vallási közösségeknek (a továbbiakban együtt: egyház), települési önkormányzatoknak, kisebbségi önkormányzatoknak, gazdálkodó szervezeteknek [Ptk. 685. § c) pont], közhasznú szervezeteknek, amelyek tulajdonában, kezelésében, fenntartásában, üzemeltetésében működő vagy lezárt temető, illetőleg temetkezési emlékhely vagy halotthamvasztó van; b) a temető és temetkezési emlékhely fenntartását, üzemeltetését, valamint temetkezési szolgáltatási tevékenységet végző természetes és jogi személyeknek, illetőleg annak, akire nézve e tevékenységek során jogok keletkeznek, és kötelezettségek hárulnak.
4. § (1) A temető tulajdonosa az állam, a települési önkormányzat, az egyház, a helyi és országos kisebbségi önkormányzat, gazdálkodó szervezet [Ptk. 685. § c) pontja] és közhasznú szervezet lehet.
5. § (1) A temető fenntartója a temető tulajdonosa, illetve az, aki kezelői joggal rendelkezik.
6. § (1) A temető tulajdonosának feladata a temető tárgyi és infrastrukturális létesítményeinek, zöldfelületeinek, valamint sírhelytábláinak megépítése, illetőleg kialakítása. (2) A temető tulajdonosának feladata a temető kegyeleti méltóságának őrzése. (3) A temető tulajdonosa - ha nemzetközi szerződés másként nem rendelkezik - köteles a temető fenntartásáról, továbbá üzemeltetéséről gondoskodni. E feladatait saját maga, illetve - szerződés alapján - gazdálkodó szervezet útján is elláthatja. (4) Köztemető esetében a temető használatának rendjéről önkormányzati rendeletben, egyéb temetők esetében temetőszabályzatban kell rendelkezni.
7. § (1) A temető fenntartásával és üzemeltetésével összefüggő feladatok ellátását a temető fekvése szerint illetékes jegyző, fővárosban a főjegyző ellenőrzi. (2) A jegyző az (1) bekezdésben meghatározott jogkörében a) felhív a jogszabályokban és a temető szabályzatban foglalt rendelkezések betartására, b) szabálysértési eljárást folytathat le. (3) Ha a köztemető fenntartásával és üzemeltetésével összefüggő feladatokat az önkormányzat a kegyeleti közszolgáltatási szerződés útján látja el, a jegyző a (2) bekezdésben meghatározottakon túlmenően ellenőrzi a szerződésben foglaltak maradéktalan teljesítését. Szerződésszegés esetén kezdeményezheti a szerződés felmondását. (4) A jegyző az ellenőrzés során a köztemetőben vezetett nyilvántartásokba betekinthet, továbbá vizsgálhatja a temetőben szolgáltatást végzők jogosultságát.
16. § A temető üzemeltetését e törvényben, kormányrendeletben, temetőszabályzatban, továbbá köztemető esetén önkormányzati rendeletben, és a kegyeleti közszolgáltatási szerződésben meghatározott rendelkezések szerint kell ellátni. Az üzemeltető a) meghatározza a temetkezési szolgáltatás, illetőleg a temetőben végzett egyéb vállalkozási tevékenységek ellátásának temetői rendjét; g) tájékoztatja a temetőlátogatókat; h) kijelöli a temetési helyeket;
18. § (1) A temetőben - a kegyeleti jogok gyakorlása céljából - a temetési helyekről az üzemeltető nyilvántartásokat vezet. A sírboltokról szóló nyilvántartás vezetésére a sírbolt könyv, az egyéb temetési helyek nyilvántartására a nyilvántartó könyv szolgál.
25. § (1) Temetkezési szolgáltatási tevékenység: a) a temetésfelvétel, (3) Az egyházi szertartás szerinti búcsúztatás e törvény értelmében nem minősül temetkezési szolgáltatásnak.
39. § (1) Köztemető fenntartására és üzemeltetésére az önkormányzat azzal a gazdálkodó szervezettel köthet kegyeleti közszolgáltatási szerződést, amely a kormányrendeletben meghatározott feltételeknek megfelel. (2) A szerződésnek tartalmaznia kell a) a tevékenység gyakorlásának helyét; b) az ellátandó tevékenységek felsorolását; c) a teljesítés módját és idejét; d) a feladat mennyiségi és minőségi követelményeit; e) a szerződés érvényességi idejét, amely 5 évnél rövidebb és 15 évnél hosszabb nem lehet, de újbóli megkötése nem zárható ki; f) a szolgáltatás finanszírozásának rendjét; g) a szolgáltatás ellenértékének mértékét és a megfizetés módját; h) a közüzemi szerződési kötelezettség alanyait; i) a szolgáltatáshoz szükséges eszközök mennyiségi és minőségi előírásait és rendelkezésre bocsátásának módját; j) az önkormányzati vagyontárgyak használatának, karbantartásának, felújításának és pótlásának szabályait; k) a szolgáltatást végző személyekkel kapcsolatos követelményeket; l) a szerződés fennállása alatt az önkormányzatot megillető ellenőrzési jogosítványokat; m) arra vonatkozó kötelezettségvállalást, hogy ha a gazdálkodó szervezet a kegyeleti közszolgáltatás mellett temetkezési szolgáltatást is végez, a kegyeleti közszolgáltatást más gazdasági tevékenységétől, így a temetkezési szolgáltatástól számvitelileg elkülöníti; n) a birtokbaadás feltételeit; o) arra vonatkozó tájékoztatást, hogy a szerződésre egyebekben a Polgári Törvénykönyv rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni. 
40. § (1) Az önkormányzat rendelete kötelezővé teheti a köztemetőn belüli, az elhunyt hűtésével, a temetőben erre a célra rendszeresített szállító járművön történő szállításával, továbbá a hamvaknak az erre szolgáló berendezéssel történő szórásával, sírhelynyitással és visszahantolással kapcsolatos feladatok ellátására az üzemeltető szakszemélyzetének és berendezésének igénybevételét (a továbbiakban: az üzemeltető által biztosított szolgáltatás). (2) A temető tulajdonosa, köztemető esetén az önkormányzat a temető üzemeltetésével és fenntartásával kapcsolatosan felmerült szükséges és indokolt költségek alapján állapítja meg a) a temetési hely, illetőleg az újraváltás díját, b) a temetkezési szolgáltatók kivételével a temetőben vállalkozásszerűen munkát végzők által fizetendő temetőfenntartási hozzájárulás díját, c) a temetői létesítmények, illetve az üzemeltető által biztosított szolgáltatások igénybevételéért a temetkezési szolgáltatók által fizetendő díjat.

1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról
8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet védelme, a lakásgazdálkodás, a vízrendezés és a csapadékvíz elvezetés, a csatornázás, a köztemető fenntartása, a helyi közutak és közterületek fenntartása, helyi tömegközlekedés, a köztisztaság és településtisztaság biztosítása; gondoskodás a helyi tűzvédelemről, közbiztonság helyi feladatairól; közreműködés a helyi energiaszolgáltatásban, a foglalkoztatás megoldásában; az óvodáról, az alapfokú nevelésről, oktatásról, az egészségügyi, a szociális ellátásról, valamint a gyermek és ifjúsági feladatokról való gondoskodás; a közösségi tér biztosítása; közművelődési, tudományos, művészeti tevékenység, sport támogatása; a nemzeti és etnikai kisebbségek jogai érvényesítésének a biztosítása; az egészséges életmód közösségi feltételeinek elősegítése.

A megállapított tényállás
A panaszos 2000. júliusában szüleivel közösen sírhelyet váltott a hernádnémeti református temetőben (református temető), és a költségeken osztozva síremléket is állítottak közel 400.000 Forint értékben azzal a szándékkal, hogy az egész család ide temetkezik. Panaszos szerint a sírhely megváltásakor illetve a titokkripta építésekor senki nem tájékoztatta őket arról, hogy amennyiben nem református vallású személyt kívánnak eltemetni, további összeget kell fizetniük. A sírhely felépítését követően elsőként panaszos korábban elhunyt férjét temették, aki református vallású volt. 
2006. júliusában panaszos édesapja is elhunyt. Sírnyitási engedélyt kértek, és a református temetőben helyezték örök nyugalomra panaszos édesapját a korábban eltemetett férj mellé. Mivel a református lelkész a temetés időpontjában külföldön tartózkodott, szóban, telefonon kaptak engedélyt a temetésre. A temetés után egy héttel hívta fel a visszatért lelkész az elhunyt feleségének, tehát panaszos édesanyjának a figyelmét arra, hogy fizessen még 50.000 Forintot, mivel egy 2006. januárjában hozott presbitériumi rendelet szerint „katolikus halottat csak akkor lehet eltemetni református temetőben, ha befizeti a fenti összeget”. A panaszos ezt az összeget nem fizette meg arra hivatkozással, hogy a sírhelyet megváltotta, és hogy úgy érzi, hátrányosan megkülönböztetik amiatt, hogy katolikus vallású. 
Vizsgálatom első lépéseként a református lelkésztől és a katolikus plébánostól – mint egyházaik képviselőjétől – kértem tájékoztatást, természetesen a plébánia és az egyházközség autonómiájának tiszteletben tartásával, tájékozódási céllal, hiszen a hatáskörömről rendelkező jogszabály alapján, amennyiben a felekezeti temető köztemetőként egyáltalán nem funkcionál, vizsgálatot sem folytathatok vele kapcsolatban. 
Tényállási elemként tártam fel, hogy a református temető kizárólagos egyházi tulajdonban van, és saját temetői szabályzattal („Hernádnémeti Református Egyházközség temetői határozata, amely a temetőről és a temetkezésről szóló 1993. évi Kormányrendelettel összhangban, a helyi feltételek szabályozására készült”) rendelkezik. Bevezető rendelkezései között leszögezi, hogy „a temető a Hernádnémeti református emberek temetkezési helye”, továbbá hogy az egyházközség a református temetőt „a Hernádnémeti Önkormányzattal közösen üzemelteti”. A temető szabályzatát a temetkezési törvény felhatalmazásán alapulva (1993. évi XLIII. törvény 2.§, 4-5. §), továbbá a Magyar Református Zsinat által elfogadott 1994. évi II. törvény adta felhatalmazás alapján – mely szerint az egyházközség szabályt alkothat – az egyházközségben működő presbitérium alkotta meg. A szabályzatot a helyben szokásos módon kihirdették, az egyháztagok részére kézbesítették is. A határozat elnevezésű temetőszabályzat ellen fellebbezés nem érkezett. A hernádnémeti lelkész továbbá közölte azt is, hogy egy hasonló eljárási rendben elfogadott határozat alapján a felnőtt korú egyháztagok egyházfenntartói járulékot fizetnek, és felhívta a figyelmet arra, hogy a temetkezési díjtételek kialakításánál nemcsak a református és nem református vallásúak között van különbségtétel, hanem az egyházfenntartói járulékot fizető és azt nem fizető egyháztagok vonatkozásában is. 
A helyi temetkezési gyakorlat alaposabb megismerése érdekében a római katolikus plébánostól is tájékoztatást kértem, tekintve, hogy a református temetőn kívül egy másik, egy katolikus temető is van Hernádnémetiben. Bár temetőszabályzat nem állt rendelkezésemre, a kapott tájékoztatás szerint a római katolikus temetőre vonatkozó szabályzat értelmében az egyházfenntartási járulékot fizetők temetkezése ingyenes, aki pedig ezzel elmaradt, a temetéskor visszamenőlegesen rendezheti, ebben az esetben is ingyenes a temetés. Továbbá olyan probléma, mint ami a panaszbeadvány alapjául szolgált, a plébános tudomása szerint (1991-óta, amióta a községben szolgál) nem merült fel. A Plébánia Hivatalban rendelkezésre áll minden információ a hozzátartozóknak a sírhelymegváltás szabályairól, amely szabályokat a Katolikus Egyház 2001-ben megjelent „A Magyar Katolikus Egyház temetőiről, temetési tevékenységéről és a katolikus egyházi szertartás szerinti temetésről” szóló szabályzata alapján alkottak meg. Temetkezéssel kapcsolatos panasz volt az elmúlt három esztendőben, de azt, hozzátartozói vita lévén, a felek maguk közt rendezték.
Mivel a panaszbeadvány alapján több kérdés merült fel, megkerestem a Hernádnémeti Önkormányzat jegyzőjét, és teljes körű tájékoztatást kértem a község temetkezéssel kapcsolatos szabályairól, annak gyakorlatáról; így – a gazdasági és pénzügyi mutatók figyelmen kívül hagyásával – a köztemető tulajdoni arányairól, ezzel összefüggésben a terhek megoszlásának alakulásáról a sírhelyek megváltásáról, azok árairól. Válaszában a jegyző arról tájékoztatott, hogy „az önkormányzat tulajdonában, kezelésében, fenntartásában, üzemeltetésében működő vagy lezárt temető, temetkezési emlékhely vagy halotthamvasztó nincs”, továbbá, hogy álláspontja szerint mivel az önkormányzat nem működtet köztemetőt, a temetkezési törvényben előírt kötelezettségek nem vonatkoznak a jegyzőre. Mivel az önkormányzatnak temetője, így temetőrendelete sincs, ezért – értelemszerűen – a kapcsolódó kérdésekre sem tudott választ adni. 

A vizsgálat megállapításai 
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. § (1) bekezdése szerint a települési önkormányzatnak a közszolgáltatások körében gondoskodnia kell a köztemető fenntartásáról. E kötelezettség alól az sem mentesíti, hogy területén egy, vagy akár több felekezeti fenntartású temető működik. Önmagában azzal, hogy az önkormányzat elmulasztotta a köztemető fenntartására vonatkozó törvényi kötelezettségét, a jogállamiság elvét, továbbá közvetett módon a lelkiismereti- és vallásszabadság jogát érintő visszás helyzetet idézett elő. Az érintett községben ugyanis nincs lehetősége egyetlen állampolgárnak sem nem felekezeti temetőben, illetve felekezeti temető köztemetőként funkcionáló parcellájában temetkezni, azaz állami temetkezési közszolgáltatást igénybe venni. Az pedig, ha az önkormányzat nem lát el egy olyan közfeladatot, amelyre törvény kötelezi, a jogállamiság elvének súlyos sérelmét okozza.
Visszás továbbá az is, hogy a jegyző – annak ellenére, hogy a temetkezési törvény erre kifejezetten felhatalmazza, illetve kötelezi – nem gyakorolja a temetők feletti ellenőrzési jogát. A temetkezési törvény 7. § (1) a) pontja értelmében a temető fenntartásával és üzemeltetésével összefüggő feladatok ellátását a temető fekvése szerint illetékes jegyző ellenőrzi. A jegyző e jogkörében felhív a jogszabályokban és a temető szabályzatban foglalt rendelkezések betartására, és szabálysértési eljárást folytathat le. Ha a köztemető fenntartásával és üzemeltetésével összefüggő feladatokat az önkormányzat a kegyeleti közszolgáltatási szerződés útján látja el, a jegyző ellenőrzi a szerződésben foglaltak maradéktalan teljesítését is (Ttv. 7. § (2) –(3) bekezdés). 
A temető ellenőrzésére irányuló jogkör, ami egyben feladat is, minden esetben kötelezi a jegyzőt, nem pedig – ahogyan azt az érintett község jegyzője helytelenül vélte – csak az önkormányzati temetők kapcsán. A Ttv. 2. § (2) bekezdése értelmében ugyanis a temetkezési törvény rendelkezéseit alkalmaznia kell azoknak az egyházaknak, felekezeteknek és vallási közösségeknek amelyek tulajdonában, kezelésében, fenntartásában, üzemeltetésében működő vagy lezárt temető, illetőleg temetkezési emlékhely vagy halotthamvasztó van. Ennek alapján tehát egyértelmű, hogy a temetkezési törvényben foglalt szabályok betartásának ellenőrzése a jegyzőt nemcsak a köztemető, hanem az egyházi temetők vonatkozásában is terheli. A jogbiztonság elvének sérelmét okozta, hogy a jegyző ezt a feladatkörét – vélhetően hivatalának megkezdése óta – nem gyakorolja.
A válaszlevelek alapján ellentmondást tártam fel a református lelkész levelében foglaltak, és az önkormányzat jegyzőjének tájékoztatásában írtak között. A jegyző ugyanis azt a tájékoztatást adta, hogy az önkormányzat sem fenntartóként, sem üzemeltetőként, sem tulajdonosként nem részese a helyi temetkezési tevékenységnek, míg a református lelkész úgy fogalmazott, hogy „[…] a ravatalozó üzemeltetését, fenntartását a faluban lévő két bevett történelmi felekezet, illetőleg az önkormányzat biztosítja”. Ennek az ellentmondásnak a tisztázása, a körülmények feltárása azonban olyan módszert igényel, amelyre nincs lehetőségem; így az ezzel kapcsolatos feladatokkal összefüggésben jelentésem kezdeményezés című részében az illetékes közigazgatási hivatalnak fogalmaztam meg teendőit.
A panaszos amellett is érvelt, hogy a református temetőben katolikus vallása miatt különböztették meg édesapját hátrányosan. A református temető szabályzatát áttekintve megállapítottam, hogy a csoportképzés fő elve valóban a járulék megfizetése volt, a szabályzat azonban mégsem csak a díjat megfizetők és azt meg nem fizetők között, hanem más, egyes esetekben a felekezeti hovatartozást szem előtt is tartva differenciál. A református temető szabályzatát – a fenntartó egyház autonómiáját messzemenőkig tiszteletben tartva – szintén a temetkezési törvény már hivatkozott szakaszai alapján vizsgáltam meg, amelyek szerint egyrészt a temető tulajdonosa, köztemető esetén az önkormányzat a temető üzemeltetésével és fenntartásával kapcsolatosan felmerült szükséges és indokolt költségek alapján állapítja meg a temetési hely, illetőleg az újraváltás díját (40. § (2) bekezdés a) pont).
A vizsgált temetőben az egy azonos csoportba tartozók – tehát a református egyház részére egyházfenntartási járulékot fizető egyháztagok – részére a földbe temetés estén a sírhely igénybevétele ingyenes. Egy másik csoport esetében – ha az egyháztag elmulasztotta a fenntartási járulékot befizetni – lehetőség van visszamenőlegesen a tárgyévi díjszabás alapján az elmaradt járulék megfizetésére, amelynek megtörténte után a sírhely megváltása szintén ingyenes. A harmadik csoport, a vegyes házasságban élők más vallású házastársa esetében a házastárs részére is ingyen biztosítják a sírhelyet, de csak akkor, ha ez a más vallású házastárs is fenntartói járulékot fizetett az egyháznak. Ha a más vallású hozzátartozó nem fizette ezt a járulékot (negyedik csoport), számukra tízezer forint a sírhely. Az ötödik csoport tagja – amely csoportba panaszos édesapja is tartozott  – a más vallású, de református vallású személlyel nem házastársi viszonyban élő személy részére pedig, ötvenezer forint a sírhely megváltása. Velük kapcsolatban azonban nem rendelkezik a szabályzat arról, hogy lehetőségük lenne egyházfenntartási járulékot fizetniük vagy sem. Bizonyára ezzel kapcsolatban azért nem tartalmaz rendelkezést a szabályzat, mert nem életszerű, hogy egy nem református vallású személy egyházfenntartási járulékot fizessen a református egyháznak. Mégis kétségtelen, hogy a vizsgált szabályzat nem pusztán a járulék megfizetésének megtörténte alapján, hanem felekezeti hovatartozást, illetve református személlyel való rokonságot is szem előtt tartva differenciál a sírhelyet megváltók között, legfőképpen akkor, amikor különbséget tesz a református vallású személy járulékot nem fizető házastársa, és más, járulékot nem fizető személyek között.
A díjtétel megállapításának elve tehát nem a csoportkedvezmény elvét alkalmazza, hanem ellenkező irányú megkülönböztetést. Csoportkedvezmény alkalmazása esetén ugyanis a temetkezés meghatározott díjtétele mindenkire nézve azonos mértékű és azonos érvénnyel kötelező lenne, csupán egyes kedvezményezett csoportnak – az egyházfenntartási járulék befizetőinek – lenne csökkentett a mértéke. A csoportkedvezmény elvének alkalmazása így pozitív diszkrimináció lenne, amely harmonizál Alkotmányunkkal, ellentétben a jelenleg alkalmazott megoldással. Nézetem szerint a csoportkedvezmény elvének alkalmazása felelne meg maradéktalanul a temetkezési törvény 40. § (2) bekezdésében foglaltaknak is, hiszen a hivatkozott szakasz a) pontja szerint a temető tulajdonosa a temető üzemeltetésével és fenntartásával kapcsolatosan felmerült szükséges és indokolt költségek alapján állapítja meg a temetkezési hely, illetőleg az újraváltás díját. Az így megállapított díj tehát egy adott sírhelyre nézve azonos kell, hogy legyen. Ezzel együtt azonban az egyháznak jogában áll a fenntartásában lévő temető fenntartásához is rendszeresen hozzájárulók részére kedvezményeket, vagy akár ingyenes sírhelyet biztosítani. Ez azonban a jelenlegi szabályzatban foglalt megoldáshoz képest ellenkező nézőpontú szabályozást igényel. A törvény értelmében ugyanis a temetési hely díjtételeinek megállapításakor csak a temető üzemeltetésével és fenntartásával kapcsolatosan felmerült szükséges és indokolt költségek vehetők figyelembe, és ez nemcsak az önkormányzati temető tulajdonosára, hanem minden temetőtulajdonosra kötelező érvénnyel vonatkozik.
A díjtétel meghatározásának feladata jelen esetben is a tulajdonost – az egyházat – terheli. Kétségtelen az is, hogy a megváltott sírhely esetében újabb, további sírhelymegváltási díjat követelni, vagy ismételt megváltásra kötelezni, továbbá az eltemetett személyétől függően többletfizetést előírni, és azt a hozzátartozókkal utólag megfizettetni nem jogszerű. A sírhelyért járó díjat egyszer, a megváltáskor kell megfizetni, és a sírhely feletti rendelkezési jogosultság lejártáig a sírhelymegváltási díj a betemetések és betemetettek számától, illetve személyétől függően nem növelhető.
Más kérdés a temetkezési szolgáltatási tevékenység és annak ára, amivel kapcsolatban minden egyes temetkezéskor a feleknek a szolgáltatóval kell megegyezniük. A temetkezési szolgáltatási tevékenység engedélyköteles tevékenység, amellyel kapcsolatban szintén a jegyzőnek van ellenőrzési jogköre. Továbbá egyházi fenntartású temetőben is csak olyan szolgáltató végezhet temetkezési szolgáltatást, aki az előírt és szükséges engedélyekkel rendelkezik.
Mivel a jelen vizsgálat során több olyan tényt is feltártam, amelyek alapján megállapítható, hogy Hernádnémeti településen a temetkezés körüli feladatok ellátása, illetve azok ellenőrzése nem a jogszabályok, és egyúttal az alkotmányos elvek szerint biztosított, a fennálló, több ponton is bizonytalanságot okozó és ezzel alkotmányos visszásságot keletkeztető helyzet orvoslása érdekében a következő kezdeményezéseket teszem:

Kezdeményezés
Felkérem Hernádnémeti Község Önkormányzata Közgyűlését, hogy haladéktalanul lásson hozzá a helyi köztemetés megszervezéséhez, továbbá az önkormányzat jegyzőjét, hogy a temetkezési közszolgáltatás működtetésének jogi hátterét alakítsa ki. Kérem továbbá a jegyzőt, hogy az illetékességi területén lévő temetők és temetkezési szolgáltatók feletti ellenőrzési jogának gyakorlását haladéktalanul kezdje meg.
Kérem az Észak-magyarországi Regionális Közigazgatási Hivatal Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kirendeltségének vezetőjét, hogy törvényességi felügyeleti eljárás keretében teljes körűen vizsgálja meg és tárja fel Hernádnémeti Község Önkormányzatának temetkezési közszolgáltatás ellátásával kapcsolatos tevékenységét, és tegye meg a szükséges intézkedéseket. Kérem, hogy illetékességi területén folytasson átfogó vizsgálatot, és tárja fel, hogy van-e még olyan önkormányzat, amelyik nem látja el a temetkezési közszolgáltatás nyújtására irányuló kötelező feladatát, és amennyiben igen, az érintett önkormányzatoknak is nyújtson összehangolt segítséget a törvényesség helyreállítása érdekében. Kérem továbbá, hogy a törvényességi ellenőrzésen túl nyújtson elméleti és gyakorlati értelemben is vett szakmai segítséget a települési önkormányzat(ok)nak a helyi köztemetés konstrukciójának előkészítésében, illetve a helyi temetkezési rendelet(ek) kidolgozásában. 
Kérem a hernádnémeti református és katolikus temetők tulajdonosait, hogy a jelentésben foglaltak figyelembe vételével fontolják meg temetőszabályzatuk átalakításának lehetőségét, különös tekintettel a csoportkedvezmény elvének alkalmazására. 

Budapest, 2007. március 22.

Lenkovics Barnabás sk.