Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 4235/2006. sz. ügyben

Az eljárás megindulása
A panaszos beadványában a kamatadóra vonatkozó, 2006. szeptember 1-jétől hatályos törvényi rendelkezéseket sérelmezte. A panaszos szerint a törvényalkotó a jogszabály-módosítás során nem vette figyelembe, hogy a megszerzett kamat teljes összege nem tekinthető jövedelemnek, a kamatbevétel megszerzésére fordított költségeket is figyelembe kellene venni, vagyis a kamatbevétel és a megszerzés érdekében felmerült költség közötti különbséget kellene jövedelemnek tekinteni.
A panasz alapján felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye és a közteherviselési kötelezettség sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, ezért vizsgálatot rendeltem el.

Az érintett alkotmányos jogok és kötelezettségek
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
70/I. § Minden természetes személy, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.

A vizsgálat megállapításai
A személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szjatv.) – 2006. szeptember 1-étől hatályos – 65. § (1) és (2) bekezdése ekként rendelkezik:
65. § (1) Kamatjövedelemnek minősül -figyelemmel az (5) bekezdés rendelkezéseire is- 
a) bármely hitelintézeti betét (takarékbetét), folyószámla, bankszámla követelés-egyenlege esetében a magánszemély és a hitelintézet között fennálló nyilvánosan meghirdetett feltételekkel kötött szerződés (ideértve az üzletszabályzatot, kamatfeltételeket is) alapján jóváírt és/vagy tőkésített kamat;
b) a nyilvánosan forgalomba hozott és forgalmazott, a tőkepiacról szóló törvényben ilyenként meghatározott hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, befektetési jegy esetében - figyelemmel az (5) bekezdés rendelkezéseire is -
ba) a magánszemély tulajdonosnak kamat és/vagy hozam címén fizetett - a bb) pontban nem említett - bevétel,
bb) a beváltáskor, a visszaváltáskor, az átruházáskor elért bevételből az árfolyamnyereségre irányadó rendelkezések szerint megállapított rész;
c) az a)-b) pont rendelkezéseitől eltérően, ha az a)-b) pont szerint megállapított kamatjövedelem olyan vagyoni érték (pl. a nyereménybetétre kisorsolt tárgynyeremény, az értékpapír), amelyből az adó levonása nem lehetséges, az az összeg, amelyből a (2) bekezdés szerinti adó levonása utáni rész a vagyoni érték szokásos piaci értékével (a nyereményalappal) egyezik meg;
d) a biztosítási szerződéshez fűződő maradékjogból, vagy a tíz évnél rövidebb lejáratú életbiztosítás egyösszegű lejárati szolgáltatása címen, vagy a három évnél rövidebb lejáratú nyugdíjbiztosítás egyösszegű lejárati szolgáltatása címen keletkező bevételből az a rész minősül kamatjövedelemnek, amely meghaladja a magánszemély, vagy javára más magánszemély által fizetett biztosítási díj (kivéve, ha azt a magánszemély, vagy a más magánszemély költségként elszámolta) összegét, vagy az adóköteles biztosítási díj összegét. Nem tekinthető azonban az említett bevételrész kamatnak, ha a biztosításra befizetett díj(ak) akár csak egy része e törvény szerint adómentesnek minősült.
(2) A kamatjövedelem után az adó mértéke 20 százalék, ennek megfelelően az (1) bekezdés c) pontjában említett esetben az adó a vagyoni érték szokásos piaci értékének (nyereménybetét esetében a nyereményalap) egynegyede. Az adót - amennyiben a kamatjövedelem
a) kifizetőtől [e § alkalmazásában az (1) bekezdés a)-c) pontja szerinti esetben ideértve a kifizető helyett a kamatjövedelmet kifizető/juttató hitelintézetet, befektetési szolgáltatót is] származik - a megszerzés időpontjára a kifizető állapítja meg, vonja le, fizeti meg és vallja be;
b) nem kifizetőtől származik - a magánszemély a megszerzés időpontjának negyedévét követő hónap 12-éig állapítja meg és fizeti meg, továbbá az önadózásra vonatkozó rendelkezések szerint vallja be a (3)-(4) bekezdések rendelkezései, valamint az adózás rendjéről szóló törvénynek a külföldi személyek egyes jövedelmei adózásának különös szabályai figyelembevételével.
A jogszabályhely szerint tehát kamatjövedelemnek minősül – egyebek mellett – „bármely hitelintézeti betét (takarékbetét), folyószámla, bankszámla követelés-egyenlege esetében a magánszemély és a hitelintézet között fennálló nyilvánosan meghirdetett feltételekkel kötött szerződés (ideértve az üzletszabályzatot, kamatfeltételeket is) alapján jóváírt és/vagy tőkésített kamat”. A törvény a kamatbevétellel szemben költségelszámolást nem enged meg, a kamatbevétel így megegyezik a kamatjövedelemmel. A 65. § (2) bekezdése szerint a kamatjövedelem után 20%-os mértékű adót kell fizetni.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság demokratikus jogállam, az Alkotmány 70/I. §-a szerint pedig a közterhekhez mindenki jövedelme, illetve vagyona arányában köteles hozzájárulni.
A közterhekhez való hozzájárulás alapvetően az adófizetésen keresztül valósul meg, amelynek egyik eleme a személyi jövedelemadóztatás, illetve azon belül a kamatjövedelmek megadóztatása. Álláspontom szerint a kamatjövedelmek megadóztatása önmagában nem ellentétes az Alkotmány rendelkezéseivel. A kamat jövedelemként való meghatározása során azonban nem lehet figyelmen kívül hagyni, hogy reális jövedelmet csak a mindenkori inflációt meghaladó mértékű kamatbevétel képez. Mindemellett a kamatjövedelem megszerzésének gyakran vannak költségei (pl. számlavezetési díj, jutalék), amelyek a Szjatv. szerint nem számolhatóak el a kamatbevétellel szemben költségként. A vonatkozó szabályozás tehát a teljes kamatbevételt jövedelemnek tekinti és a mindenkori infláció mértékét, valamint az egyéb költségeket nem engedi csökkentő tételként figyelembe venni az adó alapjának (a kamat fogalmának) meghatározása során, illetve olyan bevételeket is a jövedelemadó alapjába sorol, amelyek adott esetben egyáltalán nem eredményeznek valós jövedelmet. Ennek megfelelően jelenleg a kamatadó alapját képezi az infláció mértékét el nem érő kamat is – ilyen például a legtöbb bank esetében a bankszámlán le nem kötött összegekre fizetett kamat mértéke –, amely reális jövedelmet nem jelent, sőt a bankszámlán lévő pénz reálértéke a kapott látra szóló (általában a mindenkori infláció mértékét el nem érő) kamattal együtt is folyamatosan csökken, amit tovább csökkentenek a különböző számlavezetéshez, betétlekötéshez kapcsolódó bankköltségek is.
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény általam vizsgált rendelkezései alkalmasak lehetnek arra, hogy a jogállamiság elvének, az abból következő jogbiztonság követelményének, valamint az arányos közteherviselés kötelezettségének sérelmét okozzák. 

Intézkedéseim
A feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése érdekében az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a pénzügyminiszternek, hogy fontolja meg a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 2006. szeptember 1-jétől hatályos 65. § (1) és (2) bekezdései olyan módosítását, amely lehetővé teszi a kamatbevétellel szemben annak megszerzésével kapcsolatban felmerült költségek elszámolását, valamint amely szerint kamatbevételnek csak a mindenkori inflációt meghaladó kamatjövedelem számít.

Budapest, 2006. november 30.
Takács Albert sk.