Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2914/2006. számú ügyben

Előadók:          dr. Sipos Beáta
dr. Szabó-Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
Az országgyűlési biztos és munkatársai a szokásos évenkénti megyei munkalátogatás keretén belül, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. 16. § (2) bekezdésében foglaltak alapján 2006. májusában – előzetes bejelentést követően – a szombathelyi Vas Megyei Szakosított Szociális Intézetben folytattak helyszíni vizsgálatot.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Egyéb kapcsolódó jogszabályok
1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról
1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
29/1993. (II. 17.) Korm. rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások térítési díjáról

A vizsgálat megállapításai
A Vas Megyei Önkormányzat Közgyűlése által alapított szakosított intézet látásfogyatékosok ápolását és gondozását végző, időskorúakat, mozgásfogyatékosokat és pszichiátriai betegeket is ellátó részlegekből álló bentlakásos intézet.
Az egész Vas megye területére kiterjedő illetékességű intézmény működési engedélye határozott időre szól. Ennek oka egyrészt az akadálymentesítés megoldatlansága, másrészt pedig egyes tárgyi feltételek hiányossága. Az otthon 1997. óta működik abban az épületben, ahol jelenleg is, és nemcsak, hogy egyes részein felújításra, de az akadálymentesítés, és a tűzvédelem szempontjából átalakításra is szorulna. Bár kapaszkodók, és a súlyosabb állapotban lévő ápoltak szobáiban jelzőcsengők vannak, a kerekes székesek közlekedése csak a földszinten, az emeleteken pedig csak az ápolószemélyzet kizárólagos kezelésében lévő lift segítségével megoldott.
Társalgó és étkező az otthon minden emeletén rendezett körülmények között vehető igénybe, továbbá könyvtár – benne hangos-könyvek – imaterem, és Internet is rendelkezésre áll. A látogatók fogadására alkalmas helyiség és foglalkoztató termek megfelelnek a jogszabályi követelményeknek. A házirend, és az ellátott jogi képviselő elérhetősége emeletenként és folyosónként jól látható helyen van elhelyezve. Az otthonban érdekképviseleti fórum is működik.
Az intézményben az engedélyezett férőhelyek száma a vizsgálat idejében 155 fő volt, amit teljes mértékben kihasználtak. Időközben a férőhelyek számát 150-re csökkentették.
Sajnos azonban a 120 főt is meghaladja azoknak a száma, akik jelenleg elhelyezésre várnak. Megoldásra váró problémaként merült fel nemcsak a várólistán lévők elhelyezése, hanem a pszichiátriai kezelésre szorulók speciális intézménybe való áthelyezése, és a vizsgált intézményben ezen ellátotti körről való gondoskodási tevékenység felszámolása. Az áthelyezés ritka, évente átlagosan kevesebb mint öt, hely szinte legtöbbször csak haláleset kapcsán üresedik. Nagyon gyakori megoldás a még kint lévők körében, hogy kérelmeiket korábban benyújtják, hogy előbb kerüljenek a várakozók listájára, hogy ha majd esetleg szükség lesz rá, a sorban előrébb álljanak. Sokszor azonban ez azt eredményezi, hogy a konkrétan rászorulók nem részesülhetnek az azonnal szükséges ellátásban. A várakozás így többször az egy évet is meghaladja. Az intézmény zsúfoltságát jelzi, hogy bár elvileg van elkülönített beteg szoba, gyakorlatilag azt egy elhelyezett állandóan lakja. Ennek a szobának nincs külön fürdője. Ez a helyzet több szempontból is visszás, hiszen megoldatlan az esetleg fertőző betegségben szenvedő ellátott elkülönítése, illetve elkülönített tisztálkodása.
Az intézményben négy elkülönített részleg van: a vakok és gyengén látók, a mozgásukban korlátozott bentlakók, az idősek osztályai és a demens részleg. Sajnos, az intézményben élő közel 20 fő pszichiátriai beteg külön részlegen történő elhelyezésére nincs lehetőség, őket a többi részleg lakói közt helyezték el. A megyei pszichiátriai intézetben további 140 ellátott van, oda szintén nem lehet elhelyezni az itt élő pszichiátriai betegeket. Bár már több mint 3 éve jelezték a fenntartónak e 20 fő elhelyezésére irányuló kérelmüket, arra hivatkozással, hogy az itt elhelyezett betegek nem veszélyeztető állapotúak, a probléma kezelése érdekében nem történt előrehaladás. Ezt a tényt azonban a helyszíni vizsgálat során nem, csupán azt követően telefonon közölte a biztos munkatársával az intézmény egyik dolgozója.
Álláspontom szerint ez a helyzet nem csupán a többi ott lakó, illetve a dolgozók testi épségét vagy egészségét veszélyeztetheti, hanem a diagnosztizált pszichiátriai betegek lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát sérti. Állapotuknál fogva ugyanis különleges orvosi felügyeletre, foglalkoztatásra és kezelésre lenne szükségük, amely elsikkad a más típusú betegségben szenvedők, vagy csupán csak hajlott koruknál fogva intézményben elhelyezettekkel való együttes ellátás esetén.
Hasonlóképpen utóbb hozták a biztos tudomására azt is, hogy a helyszíni vizsgálat során nem azért nem találtak a vizsgálatot végzők szappant, egészségügyi papírt és más tisztálkodó szereket a közös mosdókban, mert azokat más napszakban helyezik ki, hanem mert akkor harmadik hónapja nem adott az intézet – megtakarítás címén – tisztálkodáshoz szükséges szereket a lakóknak. Gazdasági megtakarítás címén az alapvető higiéniai felszerelések visszatartása, és a tisztálkodás lehetőségének az ellátott személyes jövedelmétől való függővé tétele súlyosan sérti a szociális gondoskodás alapelvét, álláspontom szerint megengedhetetlen, és a gazdálkodás költségtakarékossá alakítása egészen más szemléletű megoldást igényelne. Nem kétlem, hogy ha egy intézmény pénzszűkében van, akkor megszorításokat kell bevezetni. Az ilyen célú megszorítás azonban nézetem szerint csak legvégső esetben érintheti az ellátottaknak adandó juttatásokat, és azok közül az alapvető higiéniai felszerelések megvonása méltatlan és embertelen döntés.
Tűzriadó esetén előfordulhat, hogy problémák adódnak, a nem teljes akadálymentesítés, és a felső emeleten kóddal záródó szárny miatt. A konyha nem teljesen felszerelt, az edények hiányosak, mindezek ellenére feladatukat jól látják el. Mosoda nincs az intézményben, a mosást a kórházban végzik. A tusolók nem süllyesztettek, ami nehézséget okozhat egyes ellátottak tisztálkodásában.
Egy korábbi probléma, a megfelelő szakképesítéssel bíró munkavállalók aránya mára megoldódott, a dolgozók szakképesítési aránya rendkívül jó, 92 %-os. Az intézetben pszichiáter, addiktológus, szemész, bőrgyógyász, általános orvos és belgyógyász szakorvosok működnek közre az ellátottak testi és lelki egészségének megóvása érdekében.
Sajnos, e sok pozitívum nem mondható el a személyzet munkakörülményeiről: a számukra biztosított öltözők és zuhanyzók állapotáról, munkafeltételeikről. Mindezek ellenére a dolgozók lelkes, szakmailag hozzáértő és szeretetteljes munkavégzését, elhivatottságát figyelhettük meg. Bizonyára mégis a munkavállalókat rendkívül nyomasztó tárgyi körülmények indokolják a fluktuáció magas arányát. A 2005-ös létszámleépítéskor nyolcan távoztak az intézménytől. Érzékelhető az ellenséges viszony, feszültség az irodai dolgozók és az ellátó-ápoló személyzet között, a munkacsoportok közötti klikkesedés, vélhetően a pénzszűke miatt bevezetett megszorító intézkedések, és az ezt követő elbocsátások miatt. Az elmérgesedni látszó helyzeten való változtatás, a jó munkahelyi légkör megteremtése céljából a vezető főnővér kezdeményezésére csoportépítő tréninget szerveztek, amelyen a munkavállalók nagyobb része részt kívánt venni.
Hasonlóképpen odafigyeléssel szervezik az ellátottak szabadidős tevékenységét, és foglalkoztatását is.

Kezdeményezés
Összességében megállapítható, hogy a lehetőségekhez képest az intézetben dolgozók magas színvonalon látják el feladataikat. A problémák eredője a pénzhiány, és a fenntartóval való, illetve az intézményen belüli kommunikáció hiánya. A finanszírozási kérdés megoldása nem lehet az országgyűlési biztos feladata, ezért ezzel kapcsolatban csupán felhívom az intézmény fenntartóját, hogy igyekezzen a bentlakók szükségeihez mérten vagyoni eszközöket elkülöníteni az intézmény számára.
Az intézmény vezetését felszólítom, hogy amennyiben a tisztálkodó szerek visszatartása máig gyakorlat, azt haladéktalanul szüntessék meg, és gondoskodjanak a bentlakók tisztálkodó szerekkel történő ellátásáról, és a jövőben tartózkodjanak minden olyan költségtakarékossági intézkedéstől, amely az ellátottak fizikai körülményeinek nehezülését, romlását idézi elő.
Felkérem továbbá a Vas Megyei Közgyűlés elnökét, és az intézmény vezetőjét, hogy kezdeményezzenek párbeszédet, ahol az intézményben felmerült és azzal kapcsolatos problémákat egymás tudomására hozzák, és közösen kíséreljék megoldani azokat. Kérem, hogy e folyamat elindulásáról, szakaszairól és eredményéről folyamatosan tájékoztassanak.

Budapest, 2007. január 25.

Lenkovics Barnabás sk.