Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 2860/2006. sz. ügyben

Előadó: dr. Budai Andrea
Az eljárás megindítása
A panaszos beadványában sérelmezte, hogy személy- és vagyonőri, valamint magánnyomozói képesítésként nem fogadható el a vám- és pénzügyőri szakképesítés.
A panasz alapján felmerült a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalma sérelmének gyanúja, ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek eredményes befejezése érdekében a panaszban foglaltakkal kapcsolatban álláspontja kifejtésére kértem az igazságügyi és rendészeti, valamint a pénzügyminisztert.

A megállapított tényállás
A beadvány tartalma, a vonatkozó jogszabályi rendelkezések, valamint a pénzügyminiszter, továbbá az igazságügyi és rendészeti miniszter tájékoztatása alapján az alábbi tényállást állapítottam meg. 
A személy-, vagyonvédelmi és magánnyomozói tevékenységet a személy – és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény 6. § (1) bekezdésének értelmében a rendőrség által kiállított, személyre szóló igazolvány birtokában lehet végezni. Az igazolvány kiállításának egyik feltétele, hogy a kérelmező a külön jogszabályban meghatározott szakképesítéssel rendelkezzen. Az igazolvány kiadásának alapjául elfogadható szakképesítéseket biztosító oktatási intézmények és szakképesítések felsorolását a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló törvény végrehajtásáról rendelkező 24/1998. (VI. 29.) BM rendelet (a továbbiakban: R.) 9. §-a tartalmazza. Eszerint személy- és vagyonőri, valamint magánnyomozói képesítésként kell elfogadni az egyetemek állam- és jogtudományi karán, a Rendőrtiszti Akadémián, az Államigazgatási Főiskola Igazgatási Rendszerszervező szakán, a Zrínyi Miklós Katonai Akadémia, illetve a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem katonai biztonsági és általános felderítő szakán szerzett diplomát, valamint a rendőri szakközépiskolában szerzett bizonyítványt. Személy – és vagyonőri képesítésként el kell fogadni a katonai felsőfokú oktatási intézményben szerzett oklevelet, a rendőri szakiskolán, a határrendész-képző szakiskolán, a büntetés-végrehajtás tiszthelyettes képző iskolán, a középfokú katonai szakképzési intézményben szerzett képesítést, a kutyavezető szakképesítést, a biztonságszervezői szakképesítést. A Vám- és Pénzügyőri Iskolán szerzett képesítés nem szerepel a felsorolásban. Ezért a Vám- és Pénzügyőrségtől nyugdíjba vonuló panaszos esetében a személy-és vagyonvédelmi tevékenység végzéséhez szükséges igazolvány kiállításának a feltétele - a személy és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény végrehajtására kiadott 22/2006. (IV. 25.) BM rendelet alapján - a szükséges képesítés megszerzése.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. (2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti. (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.
70/B. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához.

Az alkalmazott jogszabályok
24/1998. (VI. 29.) BM rendelet a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló törvény végrehajtására
22/2006. (IV. 25.) BM rendelet a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény végrehajtására

A vizsgálat megállapításai
Az Alkotmánybíróság a munkához és foglakozás szabad megválasztása tárgyában született 21/1994. (IV. 16.) AB határozatában kimondta, hogy: „A munkához való jogtól mint alanyi jogtól meg kell különböztetni a munkához való jogot mint szociális jogot, s különösen annak intézményi oldalát, az állam kötelességét megfelelő foglalkoztatáspolitikára, munkahelyteremtésre stb. (…) Az alanyi jogi értelemben vett munkához való jog, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog (70/B. §), illetőleg a vállalkozás joga (9. §) között nincs hierarchikus viszony. A munkához való jogot is úgy kell értelmezni, hogy abba mindenfajta foglalkozás, hivatás, „munka” megválasztásának és gyakorlásának szabadsága beletartozik. Ehhez képest mind az egyik aspektus, ti. a választási szabadság külön megnevezése a 70/B. §-ban, mind a vállalkozás kiemelése a 9. §-ban csupán ismétlés vagy részletező rendelkezés. Munka, foglalkozás, vállalkozás alanyi alapjogként nem különbözik egymástól. (…) A munkához (foglalkozáshoz, vállalkozáshoz) való alapjog a szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül az állami beavatkozások és korlátozások ellen. E korlátozások alkotmányossága azonban más-más mérce alapján minősítendő aszerint, hogy a foglalkozás gyakorlását vagy annak szabad megválasztását korlátozza-e az állam, s az utóbbin belül is különbözik a megítélés az adott foglalkozásba kerülés szubjektív, illetve az objektív korlátokhoz kötésének megfelelően.”
A R. szóban forgó, 9. §-a a személy-, vagyonőri és magánnyomozói foglalkozás szabad megválasztásával szemben szubjektív korlátot támaszt meghatározott szakképesítések megkövetelésével. A 21/1994. (IV. 16.) AB határozat szerint a szubjektív feltételek előírása is a választási szabadság korlátozását jelenti, bár ezek teljesítése elvileg mindenkinek nyitva áll. Ezért a jogalkotó mozgástere némileg nagyobb, mint az objektív korlátozásnál. Következésképp a jogalkotó a személy- és vagyonőri, magánnyomozói tevékenység ellátásához meghatározott követelményeket támaszthat, figyelemmel e szakmák sajátosságaira is. Az adott szabályozási koncepción belül a R. azokat a középfokú és felsőfokú szakképesítéseket és oktatási intézményeket határozza meg, amelyek az e tevékenységek ellátásához szükséges őrzési, védelmi, jogi és szervezési, tehát rendészeti ismeretek elsajátítását valószínűsítik és igazolják. Az egyenértékű képesítések rendszerének kialakításakor a jogalkotónak az összehasonlítható helyzetben lévő, vagyis a megfelelő rendészeti szakismeretekkel rendelkező, homogén csoportot alkotó személyek szempontjait azonos körültekintéssel és elfogulatlansággal kell mérlegelnie.
Vizsgálatom során elvégeztem az Alkotmánybíróság által is alkalmazott „önkényes megkülönböztetés tilalma” tesztjét is, amely gyakorlatilag két elemből, az összehasonlíthatósági – és az indokolhatósági próbából áll. Az összehasonlíthatósági próba azt jelenti, hogy csak az azonos helyzetben lévők között merülhet fel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése. Alkotmányos visszásságot okozó diszkriminációról csak akkor lehet szó, ha valakit, vagy valamilyen csoportot más, azonos helyzetben lévő jogalannyal vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. A diszkrimináció tilalmával összefüggésben az Alkotmánybíróság több, így például a 30/1997. (IV. 29.) AB határozatban is kifejtette, hogy a jogegyenlőség „Azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó - a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben lévő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni.” A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság – eddigi gyakorlata szerint – ugyan szűken értelmezi, mégsem vitatható, hogy a vám- és pénzügyőrség tagjai és az egyéb, a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló törvény végrehajtására kiadott 24/1998. (VI. 29.) BM rendelet 9. §-ában felsorolt személyek homogén csoportot alkotnak, így közöttük – semmilyen ismérv szerint – nem tehető különbség . Az ilyen megkülönbözetés sérti a diszkrimináció tilalmát.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy, mivel a R. 9. §-ában meghatározott egyenértékű szakképesítések között nem szerepelnek olyan végzettségek, vagy végzettséget adó oktatási intézmények (mint például a Vám- és Pénzügyőrségnél a Vám – és Pénzügyőri Iskola), amelyek eleget tesznek a személy-, és vagyonvédelmi és magánnyomozói szakmák által támasztott, azok ellátásához szükséges foglalkozási követelményeknek, sérül a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog is.
A megkeresésem nyomán az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium a Pénzügyminisztériummal közösen megkezdte a R. olyan szakmailag és alkotmányossági szempontból egyaránt megalapozott módosításának az előkészítését, amely valamennyi rendészeti ismeret elsajátítását biztosító szakmai képzettséget és oktatási intézményt feltüntet és nem gördít a foglalkozás szabad megválasztásának szabadsága elé szükségtelen és aránytalan akadályokat, illetve eleget tesz a diszkrimináció tilalmának is.
Tekintettel arra, hogy a feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslására az illetékes miniszterek megtették a szükséges intézkedéseket, az ügyben jogalkotással kapcsolatos javaslatot nem tettem. Felhívom azonban az igazságügyi és rendészeti miniszter figyelmét a szóban forgó miniszteri rendelet mielőbbi módosítása garanciális jelentőségére. 

Budapest, 2007. február 23.
Takács Albert sk.