Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2490/2006. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy az OBH 4667/2006. sz.)

A vizsgálat megindítása
A panaszosok közös beadványukban sérelmezték, hogy a Magyar Államkincstár Csongrád Megyei Területi Igazgatósága Családtámogatási és Szociális Ellátási Iroda, mint elsőfokú hatóság, majd a Magyar Államkincstár, mint másodfokú hatóság határozatban kötelezte a panaszost (apa) 443.000 Ft jogalap nélkül felvett családi pótlék visszafizetésére. Panaszosok a Magyar Államkincstár elnökéhez fordultak, hogy méltányossági jogkörével élve mentesítse az apát egyébként a gyermek ellátására fordított családi pótlék visszafizetési kötelezettsége alól.
Egy másik panaszos beadványa szerint 2005. márciusában a feleségétől külön költözött, de gyermekeik az ő felügyelete alól sem kerültek ki. 2006. áprilisában váltak el jogerősen. Ezen időpontig minden költséget közösen kezelt bankszámlájukról együtt fizettek, a családi pótlék is ezen közös bankszámlára érkezett, a panaszos nevére. Az anya 2006. januárban íratta át a saját nevére a családi pótlékot. Miután ez megtörtént a Magyar Államkincstár a panaszost kötelezte a nevére 2005. március-október között kiutalt, kb. 100.000 Ft családi pótlék visszafizetésére.
A panaszok alapján, mivel tárgyuk azonos volt, az országgyűlési biztos általános helyettese közös vizsgálatot rendelt el. A vizsgálata elrendelését arra alapozta, hogy nem volt kizárható a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz, a szociális biztonsághoz való jogok sérelme. Vizsgálata során áttekintette a Gyermek jogairól szóló New York-ban 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről rendelkező 1998. évi LXXXIV. törvény irányadó cikkeit.

Érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociálisbiztonsághoz.

A tényállás megállapítása
Az OBH 2490/2006 számra iktatott ügyben a korábban együtt élő panaszosok, súlyosan fogyatékos kiskorú gyermeküket 2001 évtől külön háztartásban nevelik, de a gondozásában és mindennapi élete irányításában mindketten részt vesznek. A gyermek az anya háztartásában él. A családi pótlék együttélésük során az apa nevére érkezett, amelyen a külön költözésükkor sem változtattak. Ez közöttük semmilyen problémát nem okozott, az anya minden hónapban átvette a családi pótlék teljes összegét a gyermek apjától. Arról való bejelentési kötelezettségének, hogy a gyermek a háztartásából kikerült, az apa nem tett eleget. 2005 tavaszán, - hivatalos ügyei intézése céljából - az anya a Magyar Államkincstár területi kirendeltségén kérte a családi pótlék nevére való átírását. Ekkor az illetékes ügyintézőt tájékoztatta, hogy a családi pótlékot volt férjével való külön költözésük ideje óta is folyamatosan, késedelem nélkül, teljes összegben kézhez kapta. Az ügyintéző ekkor őt tájékoztatta a hatályos jogszabályokról, és arról, hogy 6 hónapra visszamenőleg megigényelheti a családi pótlék összegét, az apának pedig vissza kell fizetnie a részére kiutalt összeget.
Az átírás bejelentését követően az apa (panaszos) kézhez kapta a Magyar Államkincstár Csongrád megyei Területi Igazgatósága Családtámogatási és Szociális Ellátási Iroda 82770-1/2005. számú határozatát, melyben – családi pótlék jogosulatlan felvétele indokolással – 443.000. Ft visszafizetésére kötelezték. Ezen határozatot a panaszos megfellebbezte, de a Magyar Államkincstár, mint másodfokú hatóság az első fokú határozatot, Cs.-9414/2005. számú határozatával helyben hagyta és kötelezte az apát a 443.000 Ft megfizetésére. Mindezeket követően a gyermek apja és anyja közösen méltányossági kérelemmel fordultak a Magyar Államkincstár elnökéhez, feltárva előtte az apa anyagi helyzetét, pontosan elétárva a történteket. Kérték, hogy vegye figyelembe milyen súlyos anyagi terhet ró a visszafizetési kötelezettség az apára, és hátrányosan érinti a súlyosan fogyatékos gyermeket is, hiszen a visszafizetés miatt anyagilag kevesebb összegben fogja tudni támogatni. A Magyar Államkincstár a szülők együttes kérelméről ME-14045/2005 számú végzésben döntött. A végzés tartalmazta, hogy az elnök az eljárást, a kérelmező lakóhelye szerinti önkormányzati adóhatóság döntésének meghozataláig felfüggesztette, egyben rámutatott, hogy a jogalap nélkül kifizetett (felvett) és jogerős határozat alapján visszakövetelt családtámogatási ellátás összegét a magánszemély kérelmére a Magyar Államkincstár elnöke kivételes méltányosságból akkor engedheti el vagy mérsékelheti, ha annak megfizetése az adós és a vele együtt élő közeli hozzátartozó megélhetését súlyosan veszélyezteti és a behajtási eljárás eredménytelen volt. A panaszosok méltánytalannak tartják, hogy – miközben sem a Magyar Államnak, sem más hatóságnak, sőt a gyermeknek sem, kárt nem okoztak – apának több évre visszamenőlegesen kell visszafizetnie a családi pótlék összegét. Sérelmezték továbbá, hogy ezzel az intézkedéssel a hatóságok a súlyosan fogyatékos gyermeküket fosztják meg több hónapra járó családi pótléktól. Az apa ugyan elismerte, hogy bejelentési kötelezettségének, miszerint a gyermek kikerült az ő háztartásából, nem tett eleget, de sérelmesnek tartja a visszafizetési kötelezettséget, mert a beteg gyermeknek mindig eljuttatta a családi pótlék teljes összegét, azt az ő gondozására, ellátására fordította az anyával együtt.
Az OBH-4667/2006 számú ügyben a panaszos kifejtette, hogy feleségétől 2005. márciusában költözött el az addig közösen használt lakásból, egy másik, de szintén közös tulajdonukban lévő lakásba. Külön élésük ideje alatt és a válás 2006. áprilisában kimondott időpontjáig a családi pótlék, ugyan az apa nevére, de az anya és az apa közös bankszámlájára érkezett. A bankszámla felett mindkettőjüknek rendelkezési jogosultságuk volt, közösen kezelték azt. Anya 2006. januárjában a családi pótlékot átíratta a saját nevére. A Magyar Államkincstár ezek után apát kötelezte arra, hogy 2005. március-október hónapokra fizesse vissza a családi pótlékot, melynek összege 99.200 Ft. A Magyar Államkincstár CS.-78918/2006. számú határozatában kifejtette, hogy „függetlenül attól, hogy az ellátást nem ő (vagyis apa) vette fel, a jogalap nélküli folyósítás az ő jogellenes és felróható magatartásának a következménye, mivel nem tett eleget jogszabályon alapuló bejelentési kötelezettségének, melyről tudott, ill. kellő gondosság mellett tudnia kellett volna”. Ugyanezen határozat tartalmazta azt is, hogy „a visszafizetés alól az sem mentesíti, hogy nem ő vette fel a családi pótlékot, hanem a gyermeket nevelő édesanya vette fel a továbbra is az igénylő által igénybejelentésén megadott bankszámlaszámra érkező ellátást”. A határozatban rögzítette a Magyar Államkincstár Csongrád Megyei Területi Igazgatósága azt is, hogy „a jogalap nélküli folyósításért való felelősség jogalapját nem befolyásolja, hogy az ellátást ténylegesen ki vette át/fel”. Apa méltánytalannak tartja azt is, hogy ha vissza is fizetné a 99.200 Ft-ot, azt gyermekei nem kapnák meg.

A vizsgálat megállapításai
I. A vizsgálat során megállapítottam, hogy az eljáró hatóságok a hatályos jogszabályok betartása mellett, de a gyermek(ek) érdekeit figyelmen kívül hagyva jártak el. A családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény (Cst.) alkalmazása során figyelmen kívül hagyták a jogszabály célját, valamint alapelveit. A törvény 1. §-a szerint e törvény célja, hogy a családok szociális biztonságának elősegítése, a gyermeknevelés anyagi terheinek csökkentése érdekében meghatározza az állam által nyújtandó családtámogatási ellátások rendszerét, formáit, az ellátások jogosultsági feltételeit, valamint az ellátások megállapításával és folyósításával kapcsolatos legfontosabb hatásköri és eljárási szabályokat. A Cst. 3. § (1) bekezdés szerint a családnak, mint a társadalom alapvető egységének sokoldalú segítése, a családi élet biztonságának és a gyermekvállalás feltételeinek javítása az állam egyik legfontosabb feladata, a 3. § (2) bekezdés szerint pedig „a gyermek gondozásához, neveléséhez nyújtott ellátás célja a gyermek egészséges, harmonikus fejlődésének, testi, szellemi, erkölcsi gyarapodásának kiteljesítése.”
Az eljáró hatóságok figyelmen kívül hagyták a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 2. § (1) bekezdését is, ami szerint a gyermekek védelmét ellátó helyi önkormányzatok, gyámhivatalok, bíróságok, rendőrség, ügyészség, pártfogó felügyelői szolgálat, más szervezetek és személyek e törvény alkalmazása során a gyermek mindenek felett álló érdekét figyelembe véve, törvényben elismert jogait biztosítva járnak el.
A gyermekek védelméről szóló törvény előírja azt is, hogy „6. § (1) A gyermeknek joga van a testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, egészséges felnevelkedését és jólétét biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéshez. (2) A gyermeknek joga van ahhoz, hogy segítséget kapjon a saját családjában történő nevelkedéséhez, személyiségének kibontakoztatásához, a fejlődését veszélyeztető helyzet elhárításához, a társadalomba való beilleszkedéséhez, valamint önálló életvitelének megteremtéséhez. (3) A fogyatékos, tartósan beteg gyermeknek joga van a fejlődését és személyisége kibontakozását segítő különleges ellátáshoz.”
A törvény 11. § (1) bekezdése azt is kimondja, hogy „A gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik”. A szóban forgó törvény tehát nagy hangsúlyt fektet a gyermekek védelmére. A törvény az országgyűlési biztost külön is nevesíti a 11. § (2) bekezdésében. „A gyermek alkotmányos jogainak védelmét az állampolgári jogok országgyűlési biztosa (a továbbiakban: biztos) a maga sajátos eszközeivel segíti, és ennek során a) a biztos feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen, b) a biztos az a) pontban megnevezett intézkedéseiről évente beszámol az Országgyűlésnek”.
Az eljáró hatóságok figyelmen kívül hagyták a Gyermek jogairól szóló New York-i Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvényt is, ami így szól: „1. A szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban. 2. Az Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámjai és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jólétéhez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket.” (Egyezmény 3. cikk).
Az OBH 2490/2006. számú ügyben megállapítottam, hogy az apa által nem vitatottan elkövetett bejelentési kötelezettség elmulasztása csekély súlyú hiba, nem áll arányban a visszafizetési kötelezettséggel járó súlyos teherrel. (arányosság) Súlyos hátrányt jelentene számára és családjára is, a reá kirótt összeg végrehajtása.
A másodfokú határozatban foglaltak szerint az apa nem volt jogosult az ellátásra, rendelkezési jogosultság sem illette meg az ellátás felett, így azt nem adhatta volna át. Mindebből következik, hogy anya sem volt jogosult átvenni az apától a gyermeknek járó családi pótlékot, (bár jogosult lehetett volna) és azt a gyermekre fordítani. A másodfokon eljárt hatóság tulajdonképpen kétségbe vonta, hogy a szülők az átvett családi pótlékot rendeltetésének megfelelően – a gyermekük ellátására, vagyis arra amire a jogalkotói akarat mutat – használták fel.
Nem vitatom a másodfokon eljárt hatóság azon álláspontját, hogy a közigazgatási eljárás során „a felek nem vehetik át a közigazgatási szerv feladatát a jogosultság megszüntetése és megállapítása érdekében”, de azt a megállapítást, hogy jelen egyedi esetben és körülmények között „sem vehető figyelembe az a tény, hogy az apa az ellátást átadta a gyermek édesanyjának”, nem tudom elfogadni. Összességében megállapítható, hogy a hatóságok döntéseikkel közvetlenül veszélyeztették a panaszos gyermekének a megfelelő szintű testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez, valamint a szociális biztonsághoz való jogát, de a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye sem érvényesült maradéktalanul.
Az OBH 4667/2006. számú ügyben megállapítottam, hogy a hatóságok eljárásuk során nem vették figyelembe, hogy az apa-anya között függő jogi helyzet állt fenn válásuk kimondásáig. Vagyis, a panaszos által a hatóságok előtt is nyilvánvalóvá tett, és igazolt, anyával közösen használt bankszámlára érkező családi pótlék nem lehetett jogtalanul átvett és felhasznált a válás kimondásáig. Nem fogadható el a másodfokú hatóság azon megállapítása sem, hogy a „jogalap nélküli folyósításért való felelősség jogalapját nem befolyásolja, hogy az ellátást ténylegesen ki vette át/fel.” Így ebben az ügyben is megállapítható, hogy közvetlenül veszélybe került a panaszos gyermekeinek szociális biztonsághoz, a megfelelő szintű testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez való joga, továbbá a jogbiztonság követelménye.

II. Vizsgálatom során áttekintettem az 1998. évi LXXXIV. törvény rendelkezéseit is, amely a családok támogatásáról (Cst.) szól. A jelentésem I. részében vizsgált hatósági eljárások alapján megállapítható, hogy a vizsgált jogszabály egyáltalán nem ad lehetőséget, az egyedi, a mindennapokban előforduló olyan élethelyzetek értékelésére, mint pl. a bejelentési kötelezettség elmulasztása mellett a jogkövető magatartás tanúsítása (vizsgált esetekben, apa elmulasztotta a változást bejelenteni, de a családi pótlékot, igazolt módon minden hónapban átadta a gyermek édesanyjának, tehát az elérte célját).
A jogszabály nem kínál vagylagos alternatívát a speciális esetekre, ami azt is jelenti, hogy az a jogalkotói szándék, mely egyértelműen a gyermekek jogainak védelmét szolgálja, nem ér célt. A Cst. célja, hogy a családok szociális biztonságának elősegítése, a gyermeknevelés anyagi terheinek csökkentése érdekében meghatározza az állam által nyújtandó családtámogatási ellátások rendszerét, formáit, az ellátások jogosultsági feltételeit, valamint az ellátások megállapításával és folyósításával kapcsolatos legfontosabb hatásköri és eljárási szabályokat (Cst. 1. §).
A Cst. 6. § szerint a gyermek nevelési, iskoláztatási költségeihez az állam havi rendszerességgel járó családi pótlékot nyújt. A szóhasználatból következik, hogy nem adható, hanem meghatározott feltételek – igénylés – esetén a családi pótlék jár. A Cst-ben meghatározott jogszabályi rendelkezések szó szerinti alkalmazása, – mint azt a jelen ügyek is tükrözik – alkotmányos joggal összefüggő visszásságok okozására ad lehetőséget, vagyis sérülhetnek a leginkább védett gyermeki jogok, a gyermeknek a megfelelő szintű testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez, valamint a szociális biztonsághoz való joga.
A jogalap nélkül felvett családi pótlék visszafizetéséről a Cst. 41. §-a így rendelkezik: (2) az, aki ellátást jogalap nélkül vett fel, köteles azt visszafizetni, ha erre a felvételtől számított 30 napon belül írásban kötelezték. (3) A (2) bekezdésben meghatározott idő elteltével a jogalap nélkül felvett ellátást attól lehet visszakövetelni, akinek az ellátás felvétele felróható, feltéve, hogy a felvételtől vagy az ellátás megszűnésétől kevesebb, mint három év telt el.
A szóban forgó jogszabály viszont nem ad lehetőséget a jogalkalmazó számára – aránytalanul súlyos anyagi megterhelés esetén sem – fizetési halasztás vagy részletfizetés engedélyezésére, esetleg a visszafizetési kötelezettség mellőzésére. Erre pedig van példa. A méltányos eljárás lehetőségét még az oly szigorú adó törvény is megengedi. Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 41. § (6) bek. „Az adóhatóság köteles méltányosan eljárni, és ha a törvényekben, illetve e törvényben meghatározott feltételek fennállnak, az adótartozást mérsékli, illetve fizetési könnyítést engedélyez.”
Ezekre tekintettel megállapítható, hogy a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény, azzal, hogy nem rendelkezik méltányos eljárásról, nem felel meg a jogállamiság elve, végső soron a jogbiztonság követelményének.

Intézkedések
A feltárt alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok megszüntetése érdekében, az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Magyar Államkincstár Elnökét, hogy vizsgáltassa felül a panaszosok családi pótlék visszafizetési kötelezettségének indokait, a családok anyagi körülményeit és annak eredményétől függően tegyen intézkedést a gyermekek érdekét valóban szolgáló helyzet elérése érdekében.
Az Obtv. 25. §-ában kapott felhatalmazásom alapján javaslom a Szociális és Családügyi Miniszternek, hogy fontolja meg a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény oly módon való módosításának kezdeményezését, hogy az hasonló esetekben tegye lehetővé az eljáró hatóságok számára a mérlegelés lehetőségét úgy, hogy visszafizetési kötelezettség esetén biztosítsa a részletfizetést vagy mérséklést, esetleg a visszafizetési kötelezettség előírásának mellőzését.

Budapest, 2007. október 25.
Dr. Szabó Máté sk.

Az ügy jogszabályi háttere
1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról (Cst.)
1. § E törvény célja, hogy a családok szociális biztonságának elősegítése, a gyermeknevelés anyagi terheinek csökkentése érdekében meghatározza az állam által nyújtandó családtámogatási ellátások rendszerét, formáit, az ellátások jogosultsági feltételeit, valamint az ellátások megállapításával és folyósításával kapcsolatos legfontosabb hatásköri és eljárási szabályokat.
3. § (1) A családnak mint a társadalom alapvető egységének sokoldalú segítése, a családi élet biztonságának és a gyermekvállalás feltételeinek javítása az állam egyik legfontosabb feladata. (2) A gyermek gondozásához, neveléséhez nyújtott ellátás célja a gyermek egészséges, harmonikus fejlődésének, testi, szellemi, erkölcsi gyarapodásának kiteljesítése. (3) A családnak nyújtott ellátások az állam részéről biztosított olyan támogatások, amelyek elismerve a család és a gyermekvállalás fontosságát – jövedelmi helyzettől függetlenül – a gyermeket nevelő szülőt illetik meg. (4) A többgyermekes, a gyermeket egyedül nevelő, továbbá a tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő családokra nehezülő terhek ellensúlyozása céljából, továbbá esélyegyenlőségük elősegítése érdekében a családtámogatási rendszer egyes elemei differenciáltak.
6. § A gyermek nevelési, iskoláztatási költségeihez az állam havi rendszerességgel járó családi pótlékot nyújt.
7. § (1) Családi pótlékra jogosult a) a vér szerinti, az örökbe fogadó szülő, a szülővel együtt élő házastárs, az a személy, aki a saját háztartásában nevelt gyermeket örökbe kívánja fogadni, és az erre irányuló eljárás már folyamatban van (a továbbiakban együtt: szülő), a nevelőszülő, a hivatásos nevelőszülő, a gyám, továbbá az a személy, akihez a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) 72. §-ának (1) bekezdése alapján a gyermeket ideiglenes hatállyal elhelyezték aa) a még nem tanköteles, d) a tizennyolcadik életévét betöltött tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos személy, feltéve, ha utána tizennyolcadik életévének betöltéséig magasabb összegű családi pótlékot folyósítottak;
10. § (1) Ugyanazon gyermek (személy) után járó családi pótlék csak egy jogosultat illet meg. (3) Ha a gyermek együttélő szülők háztartásában él, a családi pótlékot – együttes nyilatkozatuk alapján – bármelyik szülő igényelheti, mégpedig nyilatkozatuk szerint gyermekenként. Megállapodás hiányában az ellátást igénylő szülő személyéről – kérelemre – a gyámhatóság dönt.
39. § Az ellátásra jogosult az igényelbíráló szervnek 15 napon belül köteles bejelenteni minden olyan tényt, adatot, amely az ellátásra jogosultságát vagy annak összegét érinti.
41. § (1) Jogalap nélkül veszi igénybe az ellátást az a személy, aki a) arra nem jogosult, vagy b) kevesebb összegre jogosult, mint amelyet számára folyósítottak. (2) Az, aki ellátást jogalap nélkül vett fel, köteles azt visszafizetni, ha erre a felvételtől számított 30 napon belül írásban kötelezték. (3) A (2) bekezdésben meghatározott idő elteltével a jogalap nélkül felvett ellátást attól lehet visszakövetelni, akinek az ellátás felvétele felróható, feltéve, hogy a felvételtől vagy az ellátás megszűnésétől kevesebb mint három év telt el. (4) Az ellátás felvétele akkor róható fel, ha a) az ellátásban részesülő tudta, hogy az ellátás őt nem illeti meg, de ennek ellenére ő azt felvette; b) az ellátásban részesülő a saját gondatlanságából fakadóan nem tudta, hogy az ellátás őt nem illeti meg, de a körülményekből az következik, hogy ezt tudnia kellett volna. (5) Az igényelbíráló szerv, illetve az egyéb szerv köteles megtéríteni a jogalap nélkül felvett ellátást, ha az ellátás jogalap nélküli megállapítása, illetőleg folyósítása mulasztásának vagy a valóságtól eltérő adatszolgáltatásának a következménye és az ellátást a (2) bekezdés alapján visszakövetelni nem lehet. (6) Ha az ellátás jogalap nélküli megállapításáért, illetőleg felvételéért több igényelbíráló vagy egyéb szervet és az ellátásban részesülőt is felelősség terhel, úgy a jogalap nélkül felvett ellátást közrehatásuk arányában kötelesek megtéríteni, illetőleg visszafizetni. Ha a közrehatásuk aránya nem állapítható meg, akkor a felelősöket egyenlő arányban kell megtérítésre, visszafizetésre kötelezni. (7) Ha az ellátás jogalap nélküli megállapításáért, felvételéért több igényelbíráló szervet vagy egyéb szervet terhel a felelősség, úgy a jogalap nélkül felvett ellátás megtérítéséért egyetemlegesen felelnek.
43. § (1) A jogalap nélkül felvett ellátás visszafizetésére kötelező határozatot az a szerv hozza, amely a jogalap nélkül felvett ellátást folyósította. Ha a visszafizetési kötelezettség mellett a családtámogatási kifizetőhely vagy az egyéb szerv megtérítési kötelezettsége is megállapítható, akkor a határozatot az igényelbíráló, illetőleg az egyéb szerv székhelye szerint illetékes Igazgatóság hozza. (2) A jogalap nélkül felvett ellátást elsősorban a még folyósított ellátásból kell levonni. Ha a jogalap nélkül felvett ellátási formából már nem történik folyósítás, úgy a jogalap nélkül felvett ellátás összege bármely folyósított ellátás összegéből levonható. A levonás a folyósított ellátás harminchárom százalékát nem haladhatja meg. (3) A levonást a visszafizetésre kötelező határozat jogerőre emelkedése után lehet megkezdeni. A levonással meg nem térült, illetőleg a túlfizetés összegére tekintettel csak hosszabb idő alatt megtérülő követelés összegét az ellátást igénybe vevő keresetéből is le lehet vonni. (4) Ha a fizetésre kötelezett szerv, személy a fizetésre kötelező határozat vagy a fizetési meghagyás jogerőre emelkedésétől számított 15 napon belül fizetési kötelezettségét nem teljesíti, úgy a határozatot hozó, illetőleg a fizetési meghagyást kibocsátó Igazgatóság a követelést adók módjára hajtatja be. (5) A jogalap nélkül kifizetett és jogerős határozat alapján visszakövetelt családtámogatási ellátás összegét a magánszemély kérelmére a Magyar Államkincstár elnöke kivételes méltányosságból elengedheti vagy mérsékelheti, ha annak megfizetése az adós és a vele együtt élő közeli hozzátartozó megélhetését súlyosan veszélyezteti és behajtási eljárás eredménytelen volt.

223/1998 (XII.30.) Kormány rendelet (Vhr.)
5. § (1) A Cst. 11. §-ának (1) bekezdése szerinti összegben, gyermekenként járó családi pótlékra vonatkozó igény benyújtása – a (2)-(3) bekezdésben, valamint a 11. § (1) bekezdésében foglaltak kivételével – az 1. számú melléklet szerinti "Igénybejelentés családtámogatási ellátásokra" című formanyomtatvány és az 1. számú pótlap kitöltésével történik. (4) Ha az (1) bekezdés szerinti igény benyújtása olyan gyermekre tekintettel történik, aki után más személynek már folyósítottak családi pótlékot, az igényelbíráló szerv a (3) bekezdés szerint jár el.
3. § A Cst. 39. §-a alapján – írásban – be kell jelenteni a) családi pótlék folyósításának, szüneteltetésének időtartama alatt aa) a gyermeknek az ellátásra jogosult háztartásából történő kikerülését, ab) a gyermek, személy tartós betegségére, illetve súlyos fogyatékosságára okot adó körülmény megszűnését, ac) a gyermek tanulói, hallgatói jogviszonyának megszűnését, szüneteltetését, ad) a 18 éven felüli gyermek, személy rendszeres jövedelmét, ae) az ellátásra jogosult 3 hónapot meghaladó külföldi tartózkodásának tényét, af) az ellátásra jogosult egyedülállóságának megszűnését, ag) a Cst. 13. §-a alapján megállapított, egyedülállóságot meghatározó körülmény megszűnését, ah) az ellátásra jogosult nevének, bankszámlaszámának vagy lakcímének megváltozását; b) a gyermekgondozási támogatás folyósításának, szüneteltetésének időtartama alatt ba) a gyermek tartós betegségére, illetve súlyos fogyatékosságára okot adó körülmény megszűnését, bb) ha az ellátásra jogosult - ide nem értve a kiskorú szülő gyermekének gyámját - a gyermek egyéves kora előtt, nagyszülő esetében a gyermek hároméves kora előtt folytat keresőtevékenységet, bc) ha a gyermekgondozási segélyre jogosult nagyszülő a gyermek hároméves kora után folytat keresőtevékenységet, kivéve, ha a keresőtevékenység a Cst. 21/A. §-ában megjelölt módon és időtartamban történik, bd) ha az ellátásra jogosult a Cst. 27. §-a (1) bekezdésének a) pontjában megjelölt rendszeres pénzellátás valamelyikében részesül, be) a gyermek napközbeni ellátását biztosító intézményben történő elhelyezését, ide nem értve a 22. § (1)-(4) bekezdésében megjelölt eseteket, bf) az ellátásra jogosult előzetes letartóztatásba vételét, illetve szabadságvesztés büntetésének megkezdését, bg) az ellátásra jogosult három hónapot meghaladó, egybefüggő külföldi tartózkodásának tényét, bh) nagyszülő által igénybe vett gyermekgondozási segély esetében mindazokat a körülményeket, amelyek akár a nagyszülő vonatkozásában, akár a szülő vonatkozásában a segélyre való jogosultság elvesztését vonják maguk után, bi) az ellátásra jogosult nevének, bankszámlaszámának vagy lakcímének megváltozását, bj) a gyermeknek az ellátásra jogosult háztartásából történő kikerülését, továbbá - gyermeknevelési támogatás esetében - ha a háztartásba a 3. életévét még be nem töltött kiskorú kerül, bk) ha a gyermeknevelési támogatásra jogosult személy folytat keresőtevékenységet, kivéve, ha a keresőtevékenység a Cst. 24. §-ának (1)-(2) bekezdésében megjelölt módon és időtartamban történik; c) a méltányossági jogkörben megállapított gyermekgondozási segély folyósításának, szüneteltetésének időtartama alatt a b) pont alpontjaiban megjelölt bejelentési kötelezettségen túl ca) a gyermek szüleinek a gyermek nevelésében történő akadályoztatásának megszűnését, cb) a gyermek - méltányossági gyermekgondozási segély megállapítására okot adó - betegségének megszűnését.

1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről
26. cikk 1. Az Egyezményben részes államok elismerik minden gyermeknek a szociális biztonsághoz, így a társadalombiztosítás juttatásaihoz való jogát, és megteszik a szükséges intézkedéseket arra, hogy hazai jogszabályaiknak megfelelően biztosítsák e jog teljes megvalósulását.
2. A juttatásokat, amennyiben szükségesek, a gyermek és az eltartásáért felelős személyek anyagi erőforrásainak és helyzetének, valamint a gyermek által vagy nevében a juttatás elnyerésére előterjesztett kérelemre vonatkozó bármely más meggondolás alapján kell engedélyezni.
27. cikk 1. Az Egyezményben részes államok elismerik minden gyermeknek jogát olyan életszínvonalhoz, amely lehetővé teszi kellő testi, szellemi, lelki, erkölcsi és társadalmi fejlődését.
2. Elsősorban a szülők, vagy a gyermekért felelős más személyek alapvető feladata, hogy lehetőségeik és anyagi eszközeik határai között biztosítsák a gyermek fejlődéséhez szükséges életkörülményeket.
3. Az Egyezményben részes államok, az adott ország körülményeit és a rendelkezésre álló eszközöket figyelembe véve, megfelelő intézkedéseket tesznek annak érdekében, hogy a szülőt, illetőleg a gyermek más gondviselőit segítsék e jog érvényesítésében, és szükség esetén anyagi segítséget nyújtanak, valamint segítő programokat hoznak létre különösen az élelmezéssel, a ruházkodással és a lakásüggyel kapcsolatban.
4. Az Egyezményben részes államok megtesznek minden alkalmas intézkedést arra, hogy a gyermektartásdíjat behajtsák a szülőktől vagy a gyermekkel szemben pénzügyi felelősséggel tartozó bármely más személytől, saját területükön és külföldön egyaránt. Különösen azokra az esetekre figyelemmel, amelyekben a gyermekkel szemben pénzügyi felelősséggel tartozó személy nem ugyanabban az államban él, mint a gyermek, a részes államok előmozdítják a nemzetközi megállapodásokhoz való csatlakozást vagy ilyenek megkötését, valamint bármely más, alkalmas megegyezés elfogadását.