Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1387/2006. számú ügyben
Előadó: dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindítása
Több állampolgári panasz érkezett Hivatalomhoz az intravénás immunglobulin kezelések finanszírozásának beszüntetése miatt. A panaszosok különösen azt sérelmezték, hogy az Országos Egészségbiztosítási Pénztár korábbi előjegyzésük ellenére beszüntette a kezelések finanszírozását.
Tekintettel arra, hogy a beadványokban előadottakkal kapcsolatban felmerült az élethez való joggal, és a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben a sérelem gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése lapján vizsgálatot indítottam.

Érintett alkotmányos jog
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.)

Megállapított tényállás
Az egyik – neve elhallgatását kérő – panaszos beadványában előadta, hogy házasságkötését követően két alkalommal esett teherbe, azonban mindkét terhessége vetéléssel végződött. Ezt követően – több komplex orvosi kivizsgálás után – a panaszos tudomást szerzett arról, hogy létezik egy olyan immunterápiás program, amely azt vizsgálja, hogy a vetélések hátterében immunológiai ok áll-e fenn. A program keretében 2003-tól sorozatos és hosszú ideig tartó kivizsgáláson kellett részt vennie (egyes vizsgálatokon férjével közösen), amelyet az Országos Gyógyintézeti Központ és a Haematológiai és Immunológiai Intézet közösen bonyolított le. 
A 2004 tavaszáig tartó vizsgálatok eredményeként kapták kézhez az Országos Gyógyintézeti Központ Habituális Vetélők Immunterápiás és Várakozási Lista Bizottsága (a továbbiakban: Bizottság) 2004. május 20-i ülésének döntését, amely szerint a Bizottság indokoltnak tartotta, hogy az Egészségbiztosítási Pénztár által finanszírozott intravénás immunglobulin kezelést a panaszos teherbe esése esetén megkaphassa. A vizsgálatok és a döntés óta a panaszos – önhibáján kívül – nem esett még teherbe, azonban a gyermekvállalásról nem mondtak le.
2005. szeptemberében újabb levelet kapott a bizottságtól, amelyben már arról tájékoztatták, hogy az OEP a további finanszírozást beszüntette, mivel az Egészségügyi Minisztérium visszautasította a program költségvetési támogatását. Ennek következtében a Bizottság működését is felfüggesztették. A panaszos különösen azt sérelmezte, hogy a Bizottság által, számára már megítélt kezelést szüntették meg, amelyet önhibáján kívül nem tudott eddig igénybe venni. Sérelmesnek tartja azt is, hogy egy olyan lehetőséget vontak meg tőle, amely nélkül számára – betegsége ismeretében – a gyermekvállalás nem lehetséges.
A tényállás tisztázása érdekében megkerestem az egészségügyi minisztert, az Egészségügyi Tudományos Tanács (ETT) elnökségét, és a beérkezett válaszok figyelembe vételével az alábbi tényállás állapítottam meg.
Az Egészségügyi Tudományos Tanács Tudományos és Kutatásetikai Bizottsága (ETT TUKEB) a benyújtott „Immunológiai eredetű habituális vetélők immunterápiájának multicentrikus programja” című kutatási tervet 2004. december 2-i ülésén tárgyalta és szakértői vélemény alapján szakmai-etikai szempontból hozzájárult a kutatás elvégzéséhez.
A kutatási program olyan immunterápiás eljárást dolgozott ki, amelynek lényege a magzatot védő hiányzó immunreguláció létrehozása az alloreaktivitáson alapuló, visszatérő habituális vetélések esetében. Várható volt, hogy a kutatás a feltételezett immunpathomechanizmus felderítésében új eredményeket hoz, amelyek sikerrel alkalmazhatók lesznek a betegellátásban. 
A munkacsoport tevékenységéről benyújtott beszámolóját az ETT TUKEB 2005. február 24-én tárgyalta. A Bizottság a beszámolót elfogadta és javasolta a kutatás kibővítését további 25 esettel. A kibővített kutatási program beszámolásának határideje 2006. december 31. volt, és ennek ismeretében kerülhetett csak sor a finanszírozás kérdésének megoldására is. Ezt követően kerülhet sor a gyártó kezdeményezésére a törzskönyvi alkalmazási előiratban az indikáció kibővítésére, és a financiális kérdések megoldására.
Az eddigi kutatási tervek és eredmények alapján az ismert készítmény (IVIG) – intravénás immunglobulin – új indikációs területen (alloimmunizációra visszavezethető Recurrens spontán vetélők) (RSA) megelőzése IVIG terápiával sikeres volt. 
2006. februárjában ismételt kérelem érkezett visszatérő habituális betegeknél intravénás immunglobulin kezelés alkalmazására. A kutatási tervek, a 2006-ban benyújtott kérelem az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 159. § (3) bekezdésében előírtaknak megfelelően a kutatásba bevont személyeket tájékoztatták arról, hogy kutatási programban vesznek részt, nem tartalmazta azonban azt, hogy az egészségbiztosítási pénztár terhére igényelhető egészségügyi szolgáltatásról van szó. 
Összegezve: A panaszosok a „Recurrens spontán vetélők immunterápiás multicentrikus klinikai programjá”-ban vettek részt, amely az Országos Gyógyintézeti Központban engedélyezett protokoll szerint történt, és amit az ott működő Bizottság bonyolított le. Az egészségügyi miniszter 2001. évtől a programhoz összesen 9 millió Ft-ot engedélyezett az egészségbiztosításról szóló 43/1999. (III. 3.) Korm. rendelet 45. §-a alapján. Ennek a keretösszegnek felhasználása a 2004. évi kezelésekkel bezárólag megtörtént.
A kutató csoport a kutatást kibővítette a Bizottság előírásának megfelelően még 25 esettel, így a kutatás sikeresen befejeződött. Az Egészségügyi Tudományos Tanács Tudományos és Kutatásetikai Bizottsága (ETT TUKEB) 2007. szeptember 27-i ülésén a beszámolót értékelte, bírálta és elfogadta. A bírálatban kiemelték, hogy a TUKEB engedélyével, támogatásával immunterápiát alkalmaztak eredményesen több páciensen.

A vizsgálat megállapításai
A beadványban előadottakkal kapcsolatosan vizsgálatom tárgyát az Alkotmányban biztosított élethez való jog, és lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érvényesülése képezte.
Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése deklarálja a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot, amely (2) bekezdése nevesíti annak megvalósulási körét, így többek között ezt a jogot a Magyar Köztársaság az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével biztosítja. 
Az Alkotmánybíróság több alkalommal értelmezte az Alkotmány e rendelkezését. „Az 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog olyan alkotmányos állami feladatvállalást jelent, amely alapján az állam – többek között – egészségügyi intézményrendszer működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles.” Az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet.
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvényben biztosított beteg jogok töltik ki tartalommal. Így az egyik legalapvetőbb betegjog az egészségügyi ellátáshoz való jog. Ez pedig annyit jelent, hogy minden betegnek joga van – jogszabályban meghatározott keretek között – az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.( Eütv. 7. § (1) bek.)
A beteg az egészségügyi ellátásokat a rendelkezésre álló személyi és tárgyi feltételek függvényében jogosult igénybe venni. A törvény megfogalmazza azokat a további követelményeket (folyamatos hozzáférhetőség, diszkriminációmentesség) is, amelyeket az egészségügyi ellátórendszer egészének, az egészségügyi szolgáltatást végző intézményeknek, illetve az egészségügyi dolgozóknak teljesíteniük kell ahhoz, hogy az egyének egészségügyi ellátáshoz való joga megfelelő módon megvalósulhasson.
Az Eütv. pontosan definiálja az állam felelősségét a lakosság egészségi állapotáért. A 141. § (1) bekezdése értelmében az állam felelős a lakosság egészségi állapotáért, különösen azért, hogy az ehhez szükséges feltételrendszer kialakításával lehetővé váljon a közösségek és az egyének számára egészségi állapotuk megőrzése, védelme és fejlesztése, valamint szükség esetén lehetséges mértékű helyreállítása. Az állam felelősségének tartalmát jelenti az egyén egészségügyi ellátáshoz való joga gyakorlásához az egészségügyi ellátórendszer megfelelő mennyiségű, minőségű, eloszlású, összetételű és hatékonyságú működése általános (szervezési, intézményi, oktatási, kutatási) feltételeinek megteremtése, működtetésének biztosítása.
Az állam felelőssége körében az állam kötelezettségét képezi különösen az egészségpolitika céljait szolgáló finanszírozási, fejlesztési és információs rendszer kialakítása és fejlesztése, az egészségügyi kutatási tevékenység támogatása, szervezése és koordinálása.
Az Alkotmánybíróság a 48/1998 (XI. 23.) AB határozatában az élethez való joggal és az egészséghez való joggal összefüggésben az állami kötelességekkel kapcsolatban elvi szinten kifejtette, hogy „Az életvédelmet szolgáló alanyi jogok, állami kötelességek, valamint államcélok rendszerének közös gyökere az élethez való jog. Az említett alapjogokból folyó állami intézményvédelmi kötelességek mindig túlmutatnak az alanyi jogosultak jogain. Így például az egészséghez való jog éppúgy a jövő nemzedékek egészségét is szolgálja, mint az egészséges környezethez való jog”.
Az Alkotmánybíróság az 54/1996 (XI. 30.) AB határozatában kifejtette, hogy az Alkotmány 70/D. §-a "nemcsak a betegellátáshoz kapcsolódó, törvényben meghatározandó egészségügyi szolgáltatások igénybevételére jogosít, hanem magában foglalja mindazoknak az emberi egészség kialakulását és megőrzését célzó állami intézkedéseknek az igénylését is, amelyek az egészséges életvitellel összefüggő neveléssel, felvilágosítással, államilag szervezett testedzéssel, munkavédelemmel, természetvédelemmel, köztisztasággal, környezetvédelemmel és a betegség megelőzését szolgáló nagyszámú egészségvédelmi szolgáltatásokkal kapcsolatosak."
Az emberen végzett orvostudományi kutatás célja pedig a betegségek kórismézésének, gyógykezelésének, megelőzésének és rehabilitációjának javítása, okainak és eredetének jobb megismerése, beleértve olyan beavatkozásokat és megfigyelési módozatokat is, amelyek eltérnek a megszokott egészségügyi ellátás során alkalmazottaktól, illetőleg, amelynek során még nem teljesen ismert és kivizsgált hatású tényezőket (hatóanyagok, anyagok, eszközök, eljárások, módszerek, körülmények, feltételek) alkalmaznak.
A kutatás célja továbbá az is, hogy a kutatás alanyának állapotához, betegségéhez kapcsolódó tudományos ismeretek gyarapításával belátható időn belül hozzájáruljon olyan eredmények eléréséhez, amelyek hasznosak a kutatás alanyának vagy más hasonló korú és azonos betegségben szenvedő, illetőleg hasonló jellegzetességeket mutató és hasonló egészségi állapotú személy számára.
Az immunológiai eredetű habituális vetélők immunterápiájának programja sikeresen befejeződött. Az Egészségügyi Tudományos Tanács Tudományos és Kutatásetikai Bizottsága 2007. szeptember 27-i ülésén a beszámolót értékelte, bírálta és elfogadta.
A szakmai eredmények meggyőzőek, és az immunterápia hatékonyságát alátámasztják. Ezen terápia egy új járható utat nyit az eddigi szigorú protokoll előírásainak megfelelően az immunológiai eredetű habituális vetélők kezelésére, a várható vetélés elkerülésére. A témavezetőnek a beszámolóról az értékelést és az elfogadásáról szóló ETT TUKEB határozatot megküldték. Ennek kézhezvételét követően a kutatócsoport kezdeményezheti az Országos Gyógyszerészeti Intézetnél a törzskönyvezést és az Országos Egészségbiztosítási Pénztárnál az eljárás befogadást.
Mindebből következően megállapítom, hogy valamennyi panaszos a „Recurrens spontán vetélők immunterápiás multicentrikus klinikai programjá”-ban vett részt, amely az Országos Gyógyintézeti Központban engedélyezett protokoll szerint történt. A panaszosok előtt ismert volt, és ezt aláírásukkal meg is erősítették, hogy egy szigorú protokoll szerint zajló kutatási programban vesznek részt, amely azonban nem a társadalombiztosítás keretében igénybe vehető egészségügyi szolgáltatás igénybevételét jelenti. Megállapítom továbbá azt is, hogy a programhoz az Eütv. rendelkezései szerint nyújtott az állam támogatást. A vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggésbe hozható visszásságot nem tártam fel.

Budapest, 2007. december 5.
Dr. Szabó Máté sk.